112 



mode) el ældre Dyr end noget af de to andre, men vel endog, 

 efter Knoglernes Udseende at dømme , et særdeles gammelt In- 

 divid; det ved Refsnæs ilanddrevne Individ er rigtignok kun 

 høist ubetydeligt mindre end den ved Middelfart strandede Han ; 

 men det endnu af særskilte Stykker bestaaende Brystbeen og 

 de mindre fuldstændigt sammenvoxede Halshvirvler gjøre det 

 dog rimeligt, at det er det yngste af dem alle 3; imidlertid er 

 dog heller ikke dette Individ paa nogen Maade noget meget 

 ungt Dyr. 



Skjøndl Beenbygningen hos denne Delphin vistnok i det 

 Hele taget maa kaldes ret kraftig i Forhold til dens Længde, 

 gjælder det dog navnlig om Hovedskallen, der udmærker sig ved 

 svære , næsten plumpe Former og udgjor ikke langt fra en 

 Sjettedeel (nøiagtigere -13) af det tørrede Skelets hele Længde. 



Af de Delphiner, der maae komme i Betragtning som dens 

 nærmere Slægtninge, Grindhvalerne, Grampuserne og Spækhug- 

 gerne, ere de sidste maaskee de, som den, hvad Hovedskallens 

 almindelige Omrids angaaer, nærmer sig meest; mindre Lighed 

 viser den formeentligen i den Uenseende med Grampuserne og 

 fjernest staaer den vistnok Grindhvalerne. Betragter man de 

 tvende Træsnit (Side 1 1 3 og 115), der fremstille Hovedskallen af det 

 ved Refsnæs ilanddrevne Individ i en Fjerdedeel af den naturlige 

 Størrelse seel fra Siden (Fig. 1) og ovenfra (Fig.2), og sammenholder 

 man dem med Hovedet af en Orca, vil man let bemærke, at Ligheden 

 mellem dem navnlig træder frem i det egentlige Cranium (Hjerne- 

 kassen) og især fremkaldes ved den stærke Udvikling af Nakke- 

 kammen og dennes Retning samt ved det betydelige Omfang, 

 som Tindingegruberne [fossce- temporales) have, og som atter 

 betinges af det kraftige Tandsæt og Underkjæbens dertil svarende 

 Tyngde og Plumphed. I del Enkelte vil man imidlertid finde 

 Afvigelser nok; saaledes helder Nakken eller Baghovedet ikke 



