142 



Iwbe fra den øverste buede Rand nedad mod Ledskaalen, og 

 som hos Grindhvalen ere saa særdeles høie og fremspringende, 

 her ere meget svage; de tvende forreste af dem endog neppe 

 erkjendelige. Endelig fortjener det at anføres, at Åcromion og 

 den derfra ndgaaende Spina scapulæ ere rykkede heelt ud til 

 Skulderbladets forreste Rand, saa at den saakaldte Fossa supra- 

 spinata i en stor Deel af sit Lob neppe kan siges at befinde sig 

 paa Siden af Skulderbladet, men at den danner en smal, svagt 

 udhulet, fortil vendende Flade ^). Selve den spidst tillobende Luffe 



Hvad Cuvier siger om Skiiklerhladet lios sin Delphimts grisens er saare 

 lidet; en Sammenligning mellem det og Skulderbladet hos den her om- 

 handlede Art maatte væsenligst støtte sig til Cuviers meget lille Afbild- 

 ning i Recherches sur les oss. foss. (4 Ed. PI. 224 fig. 15); men det 

 er tvivlsomt, om en slig kan anstilles med nogen Nytte, især da det 

 vist er et Spørgsmaal, om der ikke er indlobet en eller anden Feil- 

 tagelse hvad denne Figur angaaer. Det er idetmindsle en mistænkelig 

 Omstændighed, at dette Skulderblad, der er af et Dyr, som hoist kan 

 have været halvfjerde Metre langt, i Afbildningen er ikke saa lidt større 



