234 



(Forlsæltelsc af Etatsraad Eschrichts Foredrag d. 25de April 

 1862, hvis første Halvdeel er meddelt S. G5— S. 91. 



Efter alle disse nyere Oplysninger maae altsaa de af Sco- 

 reshy og Bennett yttrede Tvivl om Orca- Slægtens Jagt efter 

 varmblodige Havdyr være at betragte som fuldstændig hævede. 

 Spækhuggerne maae i Ordets strengeste Forstand kaldes glu- 

 bende Rovdyr, og som saadanne staae de i den Grad isolerede 

 i [Ivaldyrenes Orden,, at de allerede ene og alene derfor, efter 

 min Mening, fortjene at danne, ikke blot en egen Slægt, men 

 en egen Gruppe eller Familie blandt Tandhvalerne. 



Ei heller vil det være vanskeligt i Legemsformerne at fast- 

 sætte Charactererne for denne særegne Gruppe, ja endog at 

 fastsætte dem saa skarpt, at man neppe i noget Tilfælde vil 

 kunne være i Tvivl, om et Hvaldyr, være sig fritsvømmende eller 

 kun foreliggende i enkelte af sine Dele, hører derhen eller ei. 



Svømmende i Havet vil enhver Orca altid let kunne kjendes 

 paa sin høie Rygfinne , thi selv paa de lavfinnede er den dog 

 altid endnu omtrent ^/lo af hele Dyrets Længde, og saa høi bliver 

 den neppe hos noget andet Hvaldyr. Aldrig gaae Spækhuggerne 

 i store Flokke liig dem af Grinderne eller af Grampus -Arterne, 

 men kun en 12 — 16 Individer sammen, og disse skulle alminde- 

 ligviis under deres Vandring være ordnede regelmæssig i flere 

 Rækker. Saasnart en Spækhugger træ.der heelt frem for Dagen, 

 kjender man den strax ved første Øiekast paa dens spraglede 

 Udseende, som alle Spækhuggerarter synes at have, idet Bugens 

 sneehvide eller klargule Farve ikke blot stikker paafaldende stærkt 

 af mod Ryggens kulsorte, men disse to Farver desuden paa 

 Siderne i symmetriske Figurer trænge dybt ind i hinanden. 



Disse Særkjender, hvor godt de end egne sig til Veiledning 

 ved Bestemmelsen, turde imidlertid med Rette ansees for uvæ- 

 sentlige, og del Samme turde gjelde for den betydelige Størrelse, 

 i hvilken Uenseende Spækhuggerne overgaae alle andre Hvaldyr 

 med Tænder i begge Kjæber. Dette kan derimod ikke siges 

 om den overordentlig kraftige Bygning, hvorved disse Hvaldyr 



