245 



Been ligesom do fra først af have dannet en enkelt IJrusk, 

 hvorimod hos Spækhuggerne den 7de Haishvirvel altid er hoell 

 fri, den 5te og 6te idetmindste med Hensyn til deres Hvirvel- 

 legemer. Paa torrede Skeletter af yngre Orca-Individer vil det 

 endog ofte synes, som om kun Atlas og Axis udgjorde eet Stykke, 

 oftest maaskee kun fordi den de øvrige Halshvirvler forbindende 

 og endnu ikke forbenede Bruskdeel er tørret ind eller faldet af. 

 — (For Bryslhvirvlernes Vedkommende tør det maaskee være 

 tilladt her endnu at nævne et rigtignok kun negativt Kjende- 

 mærke fra Grinderne. Hos disse nemlig fæster det 7de Rib- 

 beenspar sig rigtignok, ligesom de efterfølgende, ikke uden paa 

 den tilsvarende Hvirvels Tverlap, men synes dog oprindelig, 

 ligesom de 6 første Par, at have havt en Hals, kun at denne 

 under sin Forbening er løsnet fra selve Ribbenet og groet fast 

 til Hvirvlen. I mange Tilfælde er det dog kun et ubetydeligt 

 Spor, som man finder af denne fremmede Deel paa Grindernes 

 7de Brysthvirvel, men hos Spækhuggerne findes aldeles intet). 



Spækhuggerne have enten 12 eller kun 11 Rihheenspar, 

 undertiden (paa det Thomsenske Exemplar) 12 paa den ene, II 

 paa den anden Side, hvilket synes at tyde paa, at Tallet ikke er 

 ganske bestandigt. — De ere i det Hele taget forholdsviis tem- 

 melig lange, massive, ikke stærkt krummede. De 6 forreste 

 Par ere ved deres Brystbeensende, der, som altid hos Tand- 

 hvalerne, danner en særlig Knogle, fæstede til Brystbenet. Det- 

 tes Forbening gaaer ud fra 4 Kjærner. Paa Skelettet af det 13 

 Fod lange Thomsenske Exemplar vare de tre forreste af disse 

 allerede meget store, kun indbyrdes endnu skilte ved et brusket 

 Tverstykke, Beenkjærnen i den bageste, smallere Deel af Bryst- 

 benet derimod endnu slet ikke kommet frem. — Det første 

 Rihheenspar fæster sig i Høide med den forreste Beenkjærne, 

 altsaa paa den kjendelig bredere Deel af Brystbenet, der beteg- 

 nes som dets Greb {manuhnum), det 2det, 3die og 4de paa Høi- 

 den af de sidst forbenende Tverstrækninger mellem Beenkjær- 

 nerne; det 5te og 6te endelig paa den bageste, smallere Deel, 



