252 



el Vidnesbyrd (Hygflnnen var paa delle omtreul 17 V lange In- 

 divid kun 1' 8V'i" høi), og at de paa en Orca, der angives at 

 have været 4 Favne lang med en 3 Alen høi Rygfinne , kunne 

 være endog aldeles ikke slidte paa Spidserne, derfor have vi et 

 ikke mindre afgjørende Beviis i den af Biskop Gunnerus givne 

 Beretning sammenholdt med de to Afbildninger, der ledsage den 

 af to af Tænderne*). 



Udslettes af Listen bør dernæst aabenbart det Skjelnemærke, 

 der er taget fra, at del Nilssonske Exemplar (ligesom det Ben- 

 zonske) har 5 Been i Haandroden, de Bergenske kun to; thi 

 det er dog vel ganske vist, at alle Spækhuggerne have o Knogler 

 i denne Deel, saaledes, som fremstillet er i Træsnittet Pag. 241, 

 kun at de paa de tørrede Skeletter ikke kunne adskilles, med- 

 mindre deres Forbening har naaet ud til Overfladen, hvilkel endog 

 paa det aftegnede meget unge Exemplar endnu kun var Tilfæl- 

 det med 1 af Knoglerne. 



At ogsaa Halshvirvlernes Sammenvoxning, idelmindste efterat 

 Bruskdelene ere revne ud af deres Leie, kan vise sig meer eller 

 mindre udbredt efier Alderen, er allerede ovenfor blevel antydet, 

 og jeg tager ikke i Betænkning at yllre en lignende Mening om 

 IJøiden af den Knold, der dannes af Pandebenet og Næsebeuene, 

 saavelsom om Forholdet mellem Hovedets Længde og Brede; thi 

 Hovedets største Bredemaal, nemlig mellem Tindingebuerne, 

 staaer altid tilbage hos de mindre muskuløse Individer, det være 

 nu paa Grund af Alderen eller Kjønnel. Uafhængig af Alderen, 

 men ikke ganske bestandig er Fingerledenes Tal, ikke sjeldenl 

 er det end ikke ganske det samme i et og samme Individs lo 

 Brysllemmer. Det Samme gjelder ogsaa om Ribbeenstallet, thi 

 det Thomsenske Exemplar har 12 Ribbeen paa venstre, 11 paa 

 høire Side. Men det skal dog ikke nægtes, at ved Siden af 

 andre sikkre Kjendetegn deslige usikkre, d. v. s. ubestandige 



*) Det Kgl. Norske Vidensk. Selsk. Skrifter, 4de Deel, Tab. XII, ffg. 2 og 3. 



