257 



Kn vanskeligere Opgave turde det blive al paavise Hunnerne 

 lil livtT al" disse to Arter. Denne Deel af Opgaven har Prof. 

 Lilljebory taget sig overmaade let, sikkerlig kun fordi han ved 

 sit Opliold i Kjobenhavn, hvor der stod 3 Skeletter af saadanne 

 for ham, nemlig det IG' 4" lange fra Gronland (det IJlochske), 

 det 11' 11" lange fra Jyllands Østkyst (det Thomsenske) og det 

 1 r 9" lange fra Færøerne, ikke endnu havde tænkt at behandle 

 Æmnet saa udførligt, som han bestemte sig til under det paa- 

 følgende Besøg i Bergen. Det er i denne Deel af Undersøgel- 

 sen, at jeg især troer at kunne komme min ærede Ven til 

 Hjelp, ifølge den langt lettere Adgang, som jeg ifølge min 

 Stilling har havt til disse Museumsgjenstande. 



Det Spækhuggerskelet, Universitetets zootomisk-physiologiske 

 Museum længst har været i Besiddelse af, er af en grønlandsk 

 Ardluk, der i 1844 fangedes i Omegnen af Godthaab , her af- 

 tegnedes af den dengang der ansatte Dlstriclslæge Bloch og 

 derfor ved Professor Nilsson er bleven bekjendt under Navnet 

 det Blochske Exemplar, men hvoraf Capt. Holboll Aaret efter 

 sendte mig det fuldstændige Skelet tilligemed Papiirmønstre af 

 Ryg-, Hale- og Brystfinnerne. Det tørrede Skelet er 16' 4", i 

 sin friske Tilstand maa Dyret derfor antages at have været om- 

 trent iTVs' langt. Det var en Hun, dets Bækkenbeen ere alle- 

 rede beskrevne og afbildede ovenfor. Skeletbygningen svarer i 

 det Hele til de Bergenske Exemplarers, saaledes som Prof. Lillje- 

 horg har beskrevet den. Det har navnlig 52 Hvirvler, 11 Par 

 Ribbeen, og den første Nederbue sidder mellem den 31te og 

 32te Hvirvel. De 3 forreste Halshvirvler ere sammenvoxne med 

 Legemerne, de 4 med Torntapperne; af Fingerled har den i 

 venstre Brystfinne 1, 6, 3, 2, 1 Fingerled, i høire 2 Led færre 

 i den længste Finger, Vi maa altsaa med Prof. Lilljehorg hen- 

 regne den til den lille Art. Men det var derhos et aldeles ud- 

 voxet, endog et gammelt Individ, thi ikke alene vare Hvirvlernes 

 Forbening aldeles fuldstændig, men Kindtænderne, hvoraf der 



