22 



hængighed hos Grækerne af særegne ydre Tilknytninger og Be- 

 tingelser, der kun forefandies i Athen, henviste Forfatteren til 

 de fra de alexandrinske Bibliolhekslærdes Samlinger og Op- 

 tegnelser til os forplantede Tal-Angivelser om hvad der, efterat 

 den dramatiske Production (nogle sære Skole-Efterligninger fra- 

 regnede) aldeles var ophørt og afsluttet, forefandtes af Stykker 

 af Komoediens tre forskjellige Udviklingstrin (den første, mel- 

 lemste og nyere), medens man for Tragoediens Vedkommende 

 ikke har nogen Totalangivelse, men kun Angivelser om Antallet 

 af de Stykker, som de tre største og siden for klassiske er- 

 kjendte Tragikere havde leveret. Ved Siden af den Forundring, 

 som disse Tal, især de første, kunne vække, fremtræder, paa 

 den ene Side som nedstemmende Forundringen, men paa den 

 anden Side selv æggende til Eftertanke over den poetiske Aands 

 og Stemnings særlige Udvikling og Bevægelse hos Grækerne, 

 den Bemærkning, at ikke blot i Athen igjennem hele det femte 

 og fjerde Aarhundrede før Christus næsten den hele poetiske 

 Productivitet alene viste sig i denne dramatiske Form ( — kun 

 Elegien og den halv formløse Dithyrambe yttrer en svag Frugt- 

 barhed ved Siden deraf — ), men at ogsaa i det øvrige Græken- 

 land, efterat Pindars, Simonides's og Bacchylides' Lyrik var for- 

 stummet endeel før Midten af det femte Aarhundrede, anden 

 poetisk Produktion saagodtsom hvilede i denne Tid; (Antimachos 

 fra Kolophon som Epiker og Elegiker gjør en Undtagelse). Tra- 

 goediens Udvikling og sande Blomstren falder iøvrigt deels før 

 den attiske Prosa, deels sammen med dennes første Fremtræden, 

 hvilket sidste ogsaa gjelder om den gamle Komoedie, medens 

 den mellemste og nye ledsage Prosaens Udvikling og Culmination 

 i det fjerde Aarhundrede. Vi kjende de attiske Theaterforhold 

 langt bedre igjennem de til Æschylos', Sophokles', Euripides', 

 Aristophanes' Personer og opbevarede Stykker knyttede Notitser 

 for det femte Aarhundrede, især dets sidste Halvdeel, det er, 

 for den fuldt udviklede og blomstrende Tragoedies og den 

 gamle Komoedies Tid, end for det fjerde Aarhnndrede, det er 



