25 



ligere og tildeels endnu erkjendte og læste i det Ringeste af de 

 Lærde i Alexandrinemes Tid, siden sparsomt, andre ubetydeligere 

 og snart glemte; een saadan Tragikers Navn er t. E. alene op- 

 bevaret i den IJeretning, at et Stykke af ham dog blev antaget 

 til Opførelse med Forkastelse af et af Sopliokles. Men denne 

 stærke Production synes, trods Efterretningernes Sparsomhed 

 (tildeels just deraf), at være taget af ved Slutningen af det 5te 

 Aarhundrede. Hvorledes nu Festen har været udfyldt i den 

 følgende Tid med Hensyn til Tragoedien, lader sig ikke nøi- 

 agtigt bestemme; men der lader sig tænke og er tildeels An- 

 tydning af tre Forandringer; deels kunde Festkravet i den po- 

 litisk og oekonomisk meget ugunstige Tid indskrænkes, deels 

 bleve ældre Tragoedier nu gjenopførte, deels fik udentvivl den 

 i den mellemste og nye Form saa overordentlig productive 

 (stundom aabenbart meget let og i en temmelig eensformig 

 Skikkelse arbeidende) Komoedie en større Plads i Forhold til 

 Tragoedien, idet der istedenfor 3 Komoedier ved een Fest op- 

 førtes o. Dette Sidste fremgaaer ikke blot af en ved Ari- 

 stophanes' Plutos (der staaer paa Overgangen til eller snarere 

 hører til den mellemste Komoedie) opbevaret Notils, men be- 

 kræftes ved et Par iøvrigt utydelige græske Indskrifter. Paa 

 denne Maade bliver der i det fjerde Aarhundrede før Christus 

 ( — og den nye Komoedie fortsattes noget ned i det tredie, 

 indtil den hører aldeles op og Theatret aldrig mere i Græ- 

 kenland seer et nyt Stykke, naar vi ikke ville regne nogle 

 os i deres hele Skikkelse høist uklare Melodramer fra en Deel 

 af den første romerske Keisertid, — ) der bliver, siger For- 

 fatteren, vel Plads for Opførelsen paa Athens Stadtheater af de 

 617 Stykker af 57 Forfattere af den mellemste Komoedie, som 

 nævnes i een Kilde, medens en græsk Forfatter fra Grændsen 

 af det andet og tredie Aarhundrede efter Christus endog taler 

 om »meer end 800« og af del ikke ringe Tal, der tilhørte den 

 nye; (der tillægges Philemon 97, Menander over 100); men at 

 i denne Tid intet Stykke af disse iøvrigt i Athen levende og i 



