30 



tioner, udvikles i don fjerde*) blandt Andel Aberrationens Ind- 

 virkning paa Ilesultater af mikrometisko Maalinger. Hessels 

 Formel for Distantsaberralion er her følgende: 



Js = 2xs'\n ^ s cos O | cos cd cos d^ sin a^ -f- sin w sin d^ [ 

 — 2 X sin I s sin O cos dg cos a^ 

 hvori X betegner Åberrationsconstanten , s den sande Afstand i 

 Bue, O Sollængden, w Ekliptikens Skraahed , og a^, d^ Ilect- 

 ascension og Declination af det Punkt, der ligger midt imellem 

 begge Stjernerne. 



Af denne Formel ledes Bessel umiddelbart (I. c. p. 207) 

 til to meget elegante Sætninger, af hvilke den simplere kun er 

 den Modifikation, der indtræder ved det mere almindelige Theo- 

 rem naar Distantsen ikke er større , end at dens Qvadrat kan 

 bortkastes. Denne Sætning anføres her i den mere tiltalende 

 Form, som Brimnow nylig har givet den**); den lyder omtrent 

 saaledes: 



»Tænkes Peripherien af en lille Cirkel omkring Hoved- 

 stjernen besat med andre Stjerner, bliver en saadan Cirkel for- 

 medelst Aberration blot forstørret eller formindsket , foruden at 

 den undergaaer en Dreining; men i hvert Tilfælde bliver den 

 ved at være en Cirkel, og Vinklerne imellem de til Stjernerne 

 trukne Radier forbhve uforandrede.« 



Videre er Sagen hidtil ikke drøftet, og der staaer saaledes 

 endnu tilbage af undersøge, hvilken Lov der ligger til Grund 

 for Afstandenes ved Aberrationen fremkaldte Voxen og Aftagen. 

 I den Henseende findes der ikke nogensomhelst Antydning 

 hverken hos Bessel eller hos Brimnow. 



Der gives et Punkt i Ekliptika, fra hvilket hele Aberrations- 

 phænomenet saa at sige udstraaler. Dets Længde er O -(- ^ tt, 

 og det er altsaa det Punkt, mod hvilket Solens Bevægelse i et 



*) Astvonomische IJntersuchungen von F. W. Bessel, Ister Band, Konigs- 



berg 1841. 

 **) Lehrbuchder Sphårischen Astronomie, zweite Ausgabe, Berlin 1862, S. 000. 



