32 



begge Legemer ved /, og betegne endvidere med tt og p de 

 to Legemers Horizontalparallaxer, kan Formlen skrives: 



—. = — Qnp cos [8P) IL 



Q er Observationsstedels Afstand fra Jordens Midtpunkt. — Saa- 

 ledes coincidere begg(i Formlerne aldeles. 



At man saa langt tidligere er kommen til Udtrykket for 

 Parallaxen (II), hidrører fra, at der netop i Tredsindstyverne 

 af forrige Aarhundrede. ved de to dengang indtræffende Venus- 

 passager over Solskiven, var given en speciel Anledning til 

 Bearbeidelsen af Læren om Parallaxen i den her omhandlede 

 Retning. — Forøvrigt er den nu fremkomne Overeensstemmelse 

 imellem Udtrykkene for Distantsaberrationen og Distantsparallaxen 

 i Grunden meget naturlig, skjondt-den vanskeligt vilde sees 

 a priori. Dertil behøves kun at erindre det Slægtskabsforhold, 

 der i sphærisk Henseende aabenbart existerer mellem disse to 

 Phæ.nomener, skjøndt de i physisk Henseende ere saa aldeles 

 fremmede for hinanden. Denne Analogi røber sig allerede i de 

 simple, almindelig bekjendte Udtryk, der gjælde for den aarlige 

 Fixstjerneaberration og den aarlige Fixstjerneparallaxe i Længde 

 og Brede. 



Aberrationspolen giver endnu Anledning til korteligen at 

 omtale en meget elementær Sag, som det har undret mig ikke 

 at finde fremsat i nogen Lærebog. — Ved Construktionen af 

 del Punkt, som en Stjerne i et givet Tidsmoment tilsyneladende 

 indtager i sin Aberrationseliipse , anvendes nemlig udelukkende 

 den Fremgangsmaade, som Lambert, saa vidt mig bekjendt, først 

 har lært*), og som kommer ud paa , at Solens Plads, ifølge en 

 vis Regel, afsættes paa den lille Cirkel, som omskrives Aber- 

 rationsellipsen. En Perpendikel nedfældt fra dette Punkt paa 



') Berliner astronomisches Jahrbuch fiir 1776. Berlin 177-'/, S. 116. Maa- 

 skee har Laiande allerede tidligere fundet paa den samme Fremgangs- 

 maade, da den alt Ian-es i forstc Udgave af hans Astronomie, tredie Bind, 

 g 2826. 



