52 



lurende Blik betragter hans Bytte ufravendt; der er en Stilhed 

 udbredt over hele Figuren, som om den guddommelige Jæger 

 var bange for at den mindste Voldsomhed i Bevægelsen skulde 

 opskræmme hans Vildt ; derfor vender han sig heller ikke lige 

 om imod det; han skotter til Siden for at see det. Han har 

 netop spændt sin Bue ; hans Hænder holde den paa samme 

 Maade, som da han spændte den^); han har løftet den op; i det 

 næste Øieblik træder han et Skridt tilbage med den høire Fod 

 og stiller sig lige for sit Maal; den høire Haand slipper Enden 

 af Buen og lægger Pilen midt paa Strengen, medens den venstre 

 spænder Buen saa langt ud fra Legemet som muligt-) ; i det 

 næste Nu er Sigtet taget og Maalet ramt. 



Hvem det er. Eros har i Sinde at træffe, har Konstneren 

 ikke angivet. Dersom man paa Grund af LøA'eskindet, der, som 

 ovenfor anført, i nogle Exemplarer hænger over Træstammen, 

 vilde tænke paa Herakles, vilde man tage ganske feil af Konst- 

 nerens Tanke. Dette Skind har ikke Hensyn til Gudens Maal, 

 men til Guden selv. Det betegner ham ikke som den, der nu 

 skal overvinde Herakles, men som den, der allerede for længe 

 siden har overvundet ham, som den, der selv er en Herakles 

 blandt Guderne. De Gamle holdt meget af at fremstille Eros 

 som Seirherre over Herakles, i Besiddelse af hans Rustning og 

 Vaaben, Løvehuden og Køllen, s. Clarac, Musée de Sculpture pi. 

 647, n. 1480; pi. 648, n. 1476; pi. 660 n. 1478 B; pi. 

 650 D, n. 1478 A; pi. 650 A, n. 1459 A. Især fmde vi ham 

 ofte sovende paa Løvehuden med Køllen liggende ved Siden, s. 

 Clarac pi. 643, n. 1457, 1458, 1459; pi. 644, n. 1474, 1474 A; 

 pi. 644 A, n. 1459 B. 



2. 



Det er en almindelig Feil hos dem, der fortolke antike 



>) s. statuen hos Clarac pi. 642, n. 1463. 



"} Den Giustinianiske Statue hos Clarac pi. 641, n. 14.53 viser Hænderne 

 i denne Stilline; det er Oieblikkel for Buen udspændes og Sigtet tages. 



