57 



At det er en Apollo, staaer hos Plinius i 34te IJog ?, 70: 

 "(Praxiteles ex ære) fecit et puberem Apollinem subrepenti la- 

 certæ cominus sagitta insidiantem, quem sauroctonon vocant.)« 

 Men hvor har man kunnet læse disse Ord uden at faae Mistanke? 

 Hvor kunde Plinius komme til at skrive paberem Apollinem, 

 en voxen Apollo? Var man da vant til at see, eller havde man 

 nogensinde seet en Apollo impuherl Forstaaes derved en Apollo, 

 som er mindre voxen end Fiirbeendræberen, maa dette bestemt 

 benægtes; thi det er en ganske anden Sag, at Sagnet fortalte, 

 at Guden som spædt Barn, siddende paa sin Moders Arm, havde 

 kvalt Slangen Pytho, et Sagn, som ogsaa er fremstillet paa et 

 Relief og en Vase fra Oldtiden*); der er Guden ikke impuber, 

 men in/ans. Overhovedet synes Udtrykkene puber og impu- 

 ber, der spille en saa stor Rolle hos Juristerne, ikke passende 

 at kunne anvendes paa Gudeverdenen. Der er altsaa i Udtrykket 

 selv Grund til at tvivle om at Plinius har skrevet disse Ord. 

 Lad os nu betragte de ydre Vidnesbyrd. Saaledes som Stedet 

 er skrevet, staaer det i God. Bambergensis og i alle Silligs an- 

 dre Haandskrifter ; men i de ældste Udgaver mangler Ordet 

 Apollinem. Det fremkommer første Gang i Randen til Dale- 

 camps Udgave, og den Første, der optog det i Texten, varHar- 

 duin. At en gammel Afskriver eller Udgiver forsætlig skulde 

 have udeladt dette Ord, er utænkeligt. Vi som have Martials 

 Epigram paa rede Haand og som kjende det omtalte Kunstværk 

 selv, kunne vel faae Mistanke ; men om hine er dette ikke tro- 

 ligt. De kunde snarere have fundet Anstød i den nys omtalte 

 Urimelighed i Udtrykket selv; men dette vUde have bevæget dem 

 til at udelade Adjectivet, og ikke til at stryge Navnet, uden 

 hvilket Adjectivet slet ingen Mening gav. Dette er saa aaben- 

 bart, at vi ei engang kunne være tilbøielige til at troe, at det er 

 oversprunget af Uagtsomhed. Derimod er der Grund til at troe, 

 at Ordet Apollinem virkelig har manglet i Originalhaandskriftet, 



1) S. Muller, Dorier I, S 315 f. Denkmaler a. K. Il, 144. 



