200 



først i den sidste Trediedeel tinder man en meget lille, neppe 

 en Trediedeel Millimeter lang, men forholdsviis tyk og stump 

 Tand; bagved denne følger i nogen Afstand nok en af samme 

 Slags, og endelig findes der lige i Benets bageste Ende paa 

 den for slige Tænder sædvanlige Plads tæt ved Articulationen 

 af Tverbenet (os transversum) tvende tæt op til hinanden stil- 

 lede Fnretænder, der jo vel ere mere end dobbelt saa store som 

 de to foranstaaende Tænder, men som dog neppe ere mere end 

 en Millimeter lange, og som derfor igrunden heller ikke kunne 

 siges i deres Art at være andet end rudimentære. Ganebenenes 

 Tænder ere af samme Form og Størrelse som de tvende for- 

 reste i Overkjæben og have deres Plads i Midten af Benene, 

 saa at ogsaa den forreste Deel af disse Been ganske mangler 

 Tænder; der tælles kun to i det høire Ganebeen, men man 

 seer tydeligt at der har været endnu to andre, som ere ud- 

 faldne; Ganetændernes oprindelige Antal er derfor snarest fire. 

 Vingebenenes Tænder ere ligeledes usædvanligt faa i Tallet og 

 endnu mindre end Gane- og Overkjæbe-Benenes, ja! saa smaa, 

 at man neppe kan blive dem vaer uden Lupens Hjælp. De ere 

 tre i Tallet og have deres Plads i nogen Afstand fra Knoglens 

 forreste Ende lige foran det Sted, hvor den pludseligt bøier sig 

 indad og danner et skarpt Hjørne, inden den løber ud i den 

 lange, bagtil stedse tyndere Beensplint, hvori den ender, og 

 langs hvilken der ikke er Spor til Tænder. I Underkjæben en- 

 delig sidde Tænderne i den midterste Trediedeel af det tand- 

 bærende Been [os dentale), som fortil er meget lavt, men derpaa 

 hurtigt tiltager i Høide, idet dets øverste Rand stiger opad i 

 skraa Retning; dette forreste skraa Stykke af det saakaldte cor- 

 pus oss. dentalis*) og fremdeles Benets bageste øverste Udvæxt 



*) Jeg folger lier den af Troscliel i Forslag bragte Betragtningsmaade af 

 os dentale, tivorefter der sondres mellem en fortil liggende Deel, Lege- 

 met, Hoveddelen, og lo bagtil udspringende Udvæxter eller Forlængelser, 

 en øvre og en nedre, indbyrdes adskilte ved et vlnkelformigt Udsnit, cfr. 

 Arch. f. Naturgeschichte, 27 Jahrg. (1861) Bd. 1, S. 331. 



