201 



cre som sagt, tandløse; Tænderne ere altsaa indskrænkede til 

 den bageste Deel af Benets Iloveddeel eller til corpus. De ere 

 her endeel talrigere end i noget al' de andre tandbærende lieen; 

 jeg tæller 8 i lioire Underkjæbe, men baade den uligestore Af- 

 stand mellem dem, og selve Mellemrummenes Udseende viser, 

 at et Par Stykker ere udfaldne eller afbrækkede, og det rette 

 Antal er sandsynligviis 10 eller 11; de forreste have omtrent 

 samme Længde som Overkjæbens, men de følgende aftage jævnt 

 i Størrelse, indtil de sidste kun ere netop synlige for blotte 

 Øine. Det meget lille foramen mentale ligger (for strax her at 

 bemærke det) omtrent lige nedenunder den første Tand foran 

 for Midten af Benets Hoveddeel*). 



Dette mærkværdige Tandforhold minder stærkt om det næ- 

 sten ligesaa rudimentære, der findes hos Slægten DasypeUis 

 (fig. 6—7); rigtignok har denne ikke fuldt saa smaa Tænder, 

 den er dernæst ikke opistoglyph saaledes som den, hvorom Ta- 

 len er her; fremdeles findes der hos Dasypeltis ingen Tænder 

 paa Vingebenene, og endelig sidde Underkjæbens Tænder endnu 

 længere bagtil end hos vor ny Form, idet de ere rykkede heelt 

 tilbage hen paa den Forlængelse, som Tandbenet bagtil udsender. 

 Men uagtet disse Afvigelser er det øiensynligt den samme Ty- 

 pus, der gaaer gjennem begge Formers Tandforhold, og det for 

 denne Typus Eiendommehge ligger deels i Tændernes overordentlig 

 ubetydelige Størrelse og ringe Antal, deels i deres usædvanlige 

 tilbagerykkede Stilling, hvorved det forreste Stykke af hvert af de 

 tandbærende Been bhver ganske tandløst. Vender man sig fra 

 Tænderne til selve de tandbærende Knogler, da vil et Blik paa 



') 1 Modsætning til hvad Troschel angiver (Avcli. f. Nat. i.-c. S. 333 & 341), 

 finder jeg paa et Esemplar ai Dasypeltis scabra fra Guinea fornnien men- 

 tale at ligge endog meget kjendeiigt bagved Midlen af Taudbenets Ho- 

 veddeel, naar man beregner Beliggenheden fra Hullets Bagrand saaledes, 

 .som Troschel gjor; og selv om man regner fra dels Forrand, vil det 

 uagtet sin langtrukne P'orm dog med hele sin Længde falde i den bageste 

 Halvdeel; Hullets Forrand vil da netop betegne Grændsen mellem begge 

 Halvdele. 



