33 



her fandtes i Forbindelse iiiod lydelige og, pua (Irimd af Skrif- 

 tets Alder, viglige Meddelelser om den gamle kalholske Kirkes 

 nyleslamenliske Kanon. Virkelig overgik der del omhandlede 

 Skrifl den Skjæbne deels at blive ringeagtet, deels at blive un- 

 derkastet en Mængde kunstige, vilkaarlige, hinanden modsigende 

 Fortolkninger. Til at l'orskafTe Fragmentet fornyet Betydning, 

 fjerne vilkaarlige Forandringer af Texten og bringe dennes For- 

 staaelse et godt Skridt fremad har i den nyeste Tid Credner 

 ved sine gjentagnc Undersøgelser fremfor Andre leveret Bidrag, 

 som fortjene Paaskjønnelse. Alligevel har ogsaa han i flere 

 Henseender ladet sig henrive til med stor IJeslemthed at frem- 

 sætte Paastande og uddrage Slutninger, som ved nølere Under- 

 søgelse neppe ville kunne retfærdiggjøres, og som ved ubetinget 

 Antagelse kunne lægge Hindringer i Veien for en fuldkommen 

 Løsning af det Problem, som her foreligger. 



Til disse Paastande regne vi først Credners bestemte Af- 

 viisning af den Forestilling, som maatle vækkes ved den sæd- 

 vanlige, allerede af Muratori brugte Betegnelse af det gamle 

 Haandskrift som et Fragment^ at det navnlig skulde være et 

 Brudstykke af et slørre Skrift, som er gaaet tabt. Credner 

 mener, at Haandskriflet snarere viser sig som en fuldstændkj 

 lille Afhandling, hvoraf der kun manghir Overskriften og nogle 

 Linier i Begyndelsen samt eet eller to Ord i Slutningen^). Lige- 

 ledes protesterer han mod den vedtagne Overskrift De canone 

 N. T. og vil have Skriftet betragtet som en tractatus de Ubris. 



»Die Bezeichuiig des von Muratori ziierst edirtcii Manuskriptcs als Frai;- 

 meiit ist eine ■wcsenllicli uniiclitige. Es gibt niclit das Biuclisluck eiiior 

 sonst verlornen Sctirift, sondern eine Aliliandlung, von vvelclier nur 

 Bruclislucke verloren gegangen sind. .leder anf den fragmcnlarisciicii 

 Charakler des Manuskripts gegriindclc Vcrsuch, unsern N. T.liclien Kanon 

 darin wiederzufinden , ist von vornherein ausgcsclilossen.« Credner, 

 Oesch. des neut. Kanon, 18G0, S. 143, g 72; sig. Theol. Juhrb. 1857, S. 

 291: »bis auf wenige Worte (?) liaben wir also die Schrift nocli ganz, 

 und jcde von der Annalime eincs blosscn Fragments ausgchendc (^on- 

 jectur ist auszuscliliessen." 



3 



