39 



imidlertid Afskriveren af vort Fragment udeladt*), naar lian fore- 

 fandt den, eller han maaskee efter Dictat skrev secundo, eo iste- 

 detfor secundiim^ eicm. 



Ogsaa fo... [fult] i Lin. 24 , og /oturum i Lin. 26 lod 

 sig forklare af den Dicterendes uklare Udtale, ligesom secondus 

 Lin. 51 istedetfor secundus i Lin. 2, 5. sincola i Lin. 46 for 

 singtela; men i hiint Verbum træder dog o saa constanl frem, 

 at vi snarere deri maae see en Levning fra antiqua lingva. 



Med Urette corrigeres Jinctæ i L. 64 til ficiæ : det kan nem- 

 lig tilhøre det gamle Sprog og være dannet efter finxi, ligesom 

 pango danner saavel panctum som pactum. 



Intellegere i Lin. Al istedetfor intelh'gere er den gamle Form, 

 der ogsaa findes hos Plautus. Epistula, Lin. 28, 39 for epi- 

 stola sees af andre Mindesmærker ligeledes at tilhøre det gamle 

 Sprog. 



Afecto i Lin. 61 skal ikke uden videre rettes til affectu, 

 da man jo finder hos Salliist f. Ex. senafi, tumulti. 



I Efesiis (50) profetæ (79) er f istedetfor tp vel det Riglige. 



Endeel Afvigelser i Skrivemaaden ere kun saadanne, som 

 findes almindeligen i Documenter fra Middelalderen: e for æ i 

 preclarum (54) og i Genitiv -Endelserne (62, 63); Forvexlingen 

 af Præfixerne di(s) og de f. Ex. defusa (57), discrihere^ deno- 

 scitur(bl), de(s)c{pulus (9, 10, 22), descepUna (63); 5 istedetfor 

 p i scribta (35, ohtime (35); semptem for septem, ligesom 

 Skærpelsen i profettæ (79), Assianus (84); derimod Udeladelse 

 af Consonantens Fordobbling i aseqid (7), Colosenses (52). 



Følgende Eiendommeligheder skyldes det engelsk-irske Or- 

 gan: (foruden Fordunklingen af otili«: numene[h)^ viswem ('^2), 

 secondus (51) etc. s. foran S. 38) Forandringen af i til e: 

 Corenthios, Laudecenses, descepUna, Corintheis, eccleseis, incipet, 



') Ifølge den hos Hilgenfeld, Der Kanon und die Kritik etc, 1861 S. 41 O", 

 meddeelte Text findes denne Streg Lin. 7 idé, Lin. 49: sempté (septem) 

 og Lin. 77: quldé (quidem). 



