46 



dxoXo&ovvTa ngodéXa^s)'. — Ordene nomine suo ex opinione 

 conscripsit har vistnok K. Wieseler rigtigere og naturligere com- 

 nienteret ved: »Lucas skrev — efter den almindelige Mening — 

 i sit eget Navn, men egentlig er Evangeliet Paulus'«, end Cred- 

 7ier og Volhnar, som i ex opinione ville see en Allusion til 

 Luc. I , 2. 3. = xa3(ioc idoiev avzoi , hvorfor ogsaa Volkmar 

 sætter »ex opinionen mellem Anførselstegn, ligesom om Forfat- 

 teren til Fragmentet havde med et underforstaaet »ut ait" villet 

 henvise til Lucas' egne Ord. Men x«.'>wg i Luc. 1, 2. horer 

 ikke til é'åo^e xa^oi (s. Lucas' Forord i Sammenhæng). 



Stedet om Johannes Evangelium kommer til at lyde saale- 

 des efter Volkmars Angivelse : 



Quarii evangeliorum ^) Johannes ex di[s\cipulis. Coliortan- 

 tihus condi[s]cipulis et-episcopis suis dixit: conjejunate mihi 

 hodie triduo, et quid ciiique fuerit revelatum^ alterutrum (\Yie- 

 seler: alterutri^ o: den ene af os begge til den Anden; men 

 da her ikke er Tale om To, men om en Fleerhed, som skulde 

 meddele hinanden Noget, er det rigtigere at beholde alterutrvm 

 som adverbielt = invicem) nohis enarremus. Eadem node reve- 

 latiiin Andreæ ex apostolis, ut recognoscentibus cun[c\tis Johan- 

 nes suo nomine cuncta descriheret^ L. 9 — 16. 



Denne Tradition, hvorved det fjerde Evangelium paa en 

 Maade blev fremstillet som et fælles-apostolisk-), klinger ogsaa 

 igjennem andre Monumenter fra Christenhedens ældre Tider, 

 men i en noget anden Form. Saaledes skal Clemens Alexan- 

 drinus ifølge Euseb. h. e. 6, 14 have berettet efter gamle Prcs- 

 byteres Vidnesbyrd, ^[oi)dvrt/v . . nQoiganét'ta vno rdov ypcoQipcor 

 nvevixaii S-sotfOQrid^éi'Ttt nvéVfiarixdv noirjGai évayyé'/.iov. Sig. 



') se. auctor est. 



^) Hilgenfeld, Der Kanon, S. 41: »Seiner Abfassung durch Johannes sclit 

 cine Auiroidernng der Mit-Apostel und Mit- Bischure vorhcr, und wenn 

 Johannes auch in seincm eignen Namen schreibt, so sind docli auch die 

 iibrigen Apostel und Bischofe nicht luibeUieliigt, wie ibre nusdiuckiicbc 

 Anerkennung am Scliluss (Joh. 2t, 24. 25) beweiscn soli." 



