51 



delhart Øie- op Ørevidne til den evangeliske historie, medens 

 Fragmentisten derimod gjør sig Umage for al godtgjøre ved 

 Henviisning til Johannesbrevene, navnlig til Begyndelsen af 1ste 

 Johannesbrev, at Evangeliets Forfatter har været et umiddelbart 

 Øie- og Ørevidne. Forsaavidt slaaer Fragmentets Betragtning 

 lige i Modsætning til den nyeste Kritiks. 



Ved Opregningen af de flovedstykker, livori alle Evan- 

 gelieberetningerne siges at stemme overeens med hinanden, 

 flndes nu de vanskelige Linier 24 — 26, hvis Mening forresten 

 ikke kan være tvivlsom , nemlig al Christus' dobbelte Tilkomst 

 har Hensyn til hans Aabenbarelse i jordisk Ringhed, hvilken 

 allerede har fundet Sled, og til hans Aabenbarelse i kongelig 

 Magt og Værdighed, hvilken først skal indtræde. Men, medens 

 primo (L. 24) slaaer som Appos. til gemino advenhi, skulde der 

 ventes L. 25 secundo. 1 dets Sted staaer secundum. Naar nu 

 dog secundum i L. 2 paa Grund af Udtalen i lingva volgata 

 kunde blive til secundo, kunde vel ogsaa den omvendte Forau- 

 dring indtræde, nemlig at secundo blev til secundum. Dog næg- 

 ter Volkmar, at denne Omsætning af um fra o har ellers nogen 

 Analogie for sig ; og forklarer derimod secundum af secundo in 

 (sig. primo in), der, utydeligen skrevet, blev læst secundo???. 

 Men hvorledes forholder del sig nu med præclarum quod futu- 

 rum estf Sædvanlig forandrer man uden videre præclarum til 

 -us og futurum ligeledes til -us. Saaledes bliver da: de gemino 

 ejus adventu, primo . . . quod . . . secundo . . . quod gjengi- 

 vet ved: »om hans dobbelte Tilkommelse, den første, nemlig at 

 han var i Ringhed og foragtet, den anden, at han skal vise sig 

 i kongelig Magt.« Men ogsaa denne Forandring af præclarum 

 til præclarus erklærer Volkmar for utilladelig, paa Grund af, at 

 den er uden al Analogie; han Guder del derimod »sindrigt, at 

 Christus i sin Ringhed opfattes ganske personligt (despectus, 

 quod fuit), men derimod hans Komme i kongelig Magt udtrykt 

 som noget mere Almindeligt, mere Omfattende, og derfor i neu- 

 trum: præclarw???, det Herlige, Herligheden, id quod futurum 



4* 



