52 



est ii Delte synes dog at være ingeniosius, quam verins! Mere 

 har Flilgenfelds^) Mening for sig, at Stedet er en raisforstaaet 

 (maaskee rettere sagt: mislykket) Oversættelse af det Græske: 

 xa\ nsQi TfjC. åiTil^c aitov nagovaiag {dså^^.eoica], ttqmto}' /.isr 

 sy ranfiiOTrjti xaraifQOvrjd^évTctYsvécd^ai^ snfita ål ir dvvafxsi 

 (iaaiXixfj svdo'^ov yfvr/GsG^ui. 



rsu tilføjes en Bemærkning om Johannesevangeliets Forhold 

 til Johannes' Breve: L. 26 (T. Quid ergo minim, si Johannes 

 tam constanter singida etiam in epistulis suis j^roferat, dicens in 

 semefipsU etc. Ved den Bestandighed^ hvormed Johannes ogsaa 

 i sine Breve foredrager det Enkelte, sigtes natiirligviis til, hvor- 

 ledes de i Evangeliet forekommende Anskuelser og Ord oftere 

 gjentages i Brevene, Af Citatet 1 Joh. 1, 1. sees altsaa, at 

 Fragmentels Forfatter henførte Johannes' Evangelium og Johan- 

 nes' første Brev til samme Person. At semefipsu skal være se- 

 metipsum og ikke semetipso (som Wieseler vil), er klart, da del 

 Sidste ingen passende Mening giver, men det Første ligefrem 

 betydes: »i det han siger med Hensyn til sig selv«, [dg savtor). 

 I Sætningen: Sic enim non solicm visorem, sed et auditor em .. . 

 projitetur behoves ikke, som man sædvanlig har gjort, at ind- 

 skydes se. Forfatteren kan have villet sige: »med hine Ord be- 

 tegner Brevets Forfatter En, der ikke blot har seet, men og- 

 saa etc.« 



Tredie Afsnit begynder da saaledes med: (III) Acta autern 

 omnium apostolorum suh uno lihro scripta sunt. Denne i sin 

 Almindelighed unøjagtige Charakteristik af Ap. G., at den med- 

 deler alle Apostles Historie, er ingenlunde særegen for Frag- 

 mentets Forfatter, men indeholdes allerede i deres Forestilling, 

 fra hvilke Titelen Ilgcé^fig twv dnoaxoloav hidrører. Lucas 

 ^•'Optime Theophilei.^ conprendit quia suh præsentia ejus singula 

 gerebantur. Saaledes mener Volkmar at kunne undgaae Gredners 

 o. A.s Forandring af Textens Vocativ til Dativ: Optima Theophilo^ 



1) Der Kanon und die Kritik des N. T. Hall. 18G3, S. 40. Anm. 



