55 



Tilsætning søger sit Forsvar i L. 4G, hvor ogsaa kun Tilsa'tiiiii- 

 gen af et non [de quibus singulis \n\ neoesse est ab nobis dtspu- 

 tari] antai^es at give en rimelig Mening. Imod dette kan imid- 

 lertid indvendes, at man saaledes dog kun oplyser een Conjec- 

 tur ved en anden, og al det er et Spørgsmaal, om L. 46 nød- 

 vendigviis kræver Indskydelsen af /low for at give iVIening. Derom 

 senere. At Fragmentets Forfatter har tænkt Lucas evidenter de- 

 clarare passionein Petri ved Stedet i Luc. 22, 33 (hvor Petrus 

 siger til Jesus: Kvqu ^ [leid gov 'éroifiog eifii xai slc (fvXaxrjv 

 xai fig d^di'cnou noQ&vsc&ai,) ^ kan i første Øieblik vække For- 

 undring; men denne Slags Allusioner anvendes saa ofte hos kir- 

 kelige Skribenter, at man ikke tør afvise dens IMulighed ved 

 nærværende Leilighed. Dog turde TFeese/er« Angivelse af (r/-w?i- 

 den^ hvorfor Lucas ikhe har berettet Paidi Reise fra Rom til 

 Spanien, være at foretrække for Volkmars. Wieseler mener 

 nemlig, at Fragmentets Forfatter har villet sige: »Lucas har 

 sammenfattet All, hvad der skete i hans Tid — ogsaa Pelrus' 

 Lidelse og Død, som han vel ikke i Ap. G., men paa el andet 

 Sted, nemlig i sit Evangelium, tydeligen har angivet; — men Pauli 

 Heise fra Horn til Spanien har Lucas ikke beretlel, fordi denne 

 Reise ikke fandt Sted.« Her er altsaa givet en Bekræftelse paa 

 Petri Martyrdød, men en Protest indlagt mod Historiciteten af 

 Pauli spanske Reise. Vi have saaledes her el gammelt Vidnes- 

 byrd — fra selve den romerske Kirkes Skjød* — som dirccte 

 modsiger Antagelsen af det saakaldte andet romerske Fangen- 

 skab*). Denne Opfattelse synes rigtigere end Volkmars: »Die 

 Aposlelgeschichle istganz vollståndig, wenn man nur nichl mehr 

 darin erwartet, als Lucas hier geben woUte , niimlich Selbster- 

 lebtes. Nur semote giebl er noch das dringendst Erwartete, das 

 Martyrium des ersten Apostels an , aber die spålern Schicksale 

 des andern Hauplaposlels (nalurlich) nicht^^ (a. St. S. 348). — 

 Thi sildigere end 68 efter Christus har Ingen dog ansat Pauli 



Wieseler i Theol. St. u. Kr. 1847, S. 824. 



