58 



retur: una tamen per omneni ortem terræ ecclesi'a diffusa esse 

 dinoscitur. Et Johannes enim in apocalypsi licet septem eccle- 

 siis scribat, tamen omnibus dicit. 



Verum ad Philemonem una, et ad Titum una, et ad Timo- 

 theum duas pro affecto et dilectione; in honore tamen ecclesiæ 

 catholicæ. In ordinatione ecclesiasticæ disciplince sanc4ijicatæ 

 sunt. 



Dette Afsnit indtil L. 63 handler om Pauli ægte og i Kir- 

 kens Kanon reciperede Breve. 



Efter Bemærkningen om, at disse Breve selv indeholde Op- 

 lysninger om deres Forfatter, deres AfTattelsessted og deres An- 

 ledning og Hensigt, fremhæves nu som de, der have ganske be- 

 stemte Anledninger og Themata, Brevene til Menighederne i 

 Corinth, i Galatien og i Rom^). Fragmentets Forfatter omtaler 

 nemlig Paulusbrevene fra to Synspunkter. Første Gang betrag- 

 ter han dem efter deres Indhold {qua ex causa directæ sint L. 

 40), anden Gang efter Adressaterne {quibus scriptæ sint L. 39 fif.), 

 hvilke deels ere Menigheder (Lin. 49 fT.) deels Venner {quibus 

 pro afecto & delectione scripsit L. 59). Til ACFattelsestiden har 

 han hverken i den første eller anden Opregning taget Hensyn. 



') Yolkmars Anmærkning (a. St. S. 354, Note ')): »i^. G. Baur's scharfe 

 Caterscheidung der vier liriefe und der aliæ hat also einen sehr alten 

 Vorgånger« — belyder ikiie meget, forsaavidt paa denne Opstilling skal 

 grundes den (af Baur forsvarede) Paastand, at kun hine Breve dannede 

 oprindeligen Classen af de ægte paulinske Breve, til hvilke da de øvrige 

 vare senere komne til. Men ligesaaiidt hos Fragmentets Forfatter som 

 hos Marcion, der jo ogsaa (ifolge Epiphan 42, 9) opstillede de 10 pau- 

 linske Breve i foigende Orden: Gaiater, I og II Corinthier, Romere, i og 

 II Thessal., Ephesier, Colossenser, Philemon, Philippenser, findes der 

 nogen Antydning om, at kun de fire forstnævnte skulle derved betegnes 

 som de fortrinsviis ægte Pauli Breve. At hine fire Breve stilledes først, 

 hvor Pauli Breve opregnedes, grundede sig vel ligesaavel paa deres — 

 hvert for sig — eiendommelige Indhold som derpaa, at de vare de 

 storste af Omfang. Vi see jo ogsaa, at i selve det her omhandlede Frag- 

 ment opregnes Pauli Breve strax efter i en anden Orden, hvor Corin- 

 thier, Romer og Gaiater ingenlunde nævnes sammen islg. Weiss, Theol. 

 St. u. Kr. 1863, 3. H. .392 f.). 



