70 



sat, at der skal læses ut) med Epistola sane Judæ etc. bliver 

 nødvendig. 



1 sin Afhandling St. u. Kr. 1847, S. 848 havde Wieseler 

 foreslaaet at oversætte : et Petri tantum recipimus etc. saaledes : 

 «0g af Petrus antage vi Ligesaamegel [nemlig som af den 

 umiddelbart foran nævnte Johannes, altsaa to Breve og en Apo- 

 kal}'pse] , hvilken Nogle af Vore ikke ville, at der maa læses i 

 Kirken.« Det Tvungne og Utilladelige i denne Construction, 

 der forsvares ved Henviisning til Lin. 81 Arsinoi . . . nihil 

 recipimus, indsees allerede deraf, at Lilche {Einl. in die Offenb. 

 Joh., 2te Aufl. S. 242), som billiger den, dog anseer det for 

 nødvendigt at indskyde i Texten de ovenfor til nærmere Op- 

 lysning tilføiede Ord: >iscilicet epistolas diias et Apocalypsin, 

 for i det sidstnævnte Ord at tinde Noget, hvortil quam kan 

 referere sig. Dersom en saadan Indskydelse kan tillades, hvor- 

 for da ikke hellere vælge den af Thiersch [Versuch zur Her- 

 stellung etc. S. 385) foreslaaede Læsemaade: Et Petri iinam 

 recipimus, secundam eller alteram quidam ex nostris legi in 

 ecclesia nolunt — ? Herved vindes jo ikke blot, at man bliver den 

 ubeleilige Apocalypsis Petri — der ellers kun omtales som et 

 apokryphisk Skrift — ganske qvit, men tillige faaer Fragmentet 

 til at give Vidnesbyrd for hegge Petri Breve — hvilke ellers jo 

 siet ikke omtales i Fragmentet — og den Oplysning, at 

 Andet Petri Brev ikke erkjendes af Alle — hvad der jo ikke kan 

 vække Forundring, efterdi det ligefra den første Gang det næv- 

 nes (Origines hos Euseb. h. e. 6 , 25) regnes til Antilegomena. 

 Men hermed er jo kun Døren aabnet for alle den Slags Vilkaar- 

 ligheder, hvilke dog den nyere Kritik med Rette har erklæret 

 for utilbørlige og forkastelige. 



I sin senere Afhandling, St. u. Kr. 1856, S. 86 har Wieseler 

 selv omtvivlet Rigtigheden af sin nysnævnte Udlægning, hvorved 

 dog altid Petri Apokalypsis kom til en Anerkjendelse, hvilken 

 dette Skrift ellers savner, og henstillet, om det dog ikke skulde 

 være at forelrække, at man istedetfor tantum læste unam se. 



