71 



epistolavi] altsaa: »Af Petrus antage \i <?e^ Brev [nalurligviis det 

 første), hvilket Nogle af Vore dog ikke ville, al det skal læses 

 i Menigheden.') Til at begrunde denne nye Conjectur beraaber 

 W. sig paa, at Forandringen af tantum til unam ikke kan ansees 

 for al være altfor dristig i et Haandskrift af den Beskaffenhed 

 som det foreliggende; fremdeles, al det dog vilde være altfor 

 besynderligt, dersom i en christelig — og dertil en romersk — 

 Menighed Petrus' Apokalypse skulde være bleven erklæret for 

 kanonisk, medens det første Petri Brev skulde være aldeles 

 forbigaaet og derved sat udenfor Kanon. Hvad imidlertid den 

 sidstnævnte Grund angaaer, da liar man sogt at fjerne den ved 

 at bemærke, at Petrus' første Brev muligviis dog ikke har været 

 uomtalt i vort Document, fordi det ikke findes i dette, som det 

 DU foreligger os. Saaledes anseer Weiss i sin Recension af 

 Credners Gesch. d. K. i ISt. u. Kr. 1863, 3die H. S. 600 det 

 for rimeligt, at 1ste Petri Brev kan være blevet omtalt ved 

 Marcusevangeliet paa en lignende Maade, som Johannes' 1ste Brev 

 eller, om man \il. Johannesbrevene nu findes omtalte i Frag- 

 mentet paa det Sted, hvor der udførligere handles om Johannes- 

 evangeliet. Hvad derimod Forandringen af tantum til unam an- 

 gaaer, da maa det ansees for en Conjectur, der, om den end- 

 ogsaa med Hensyn til andre Forskrivninger i Texten indrøm- 

 medes som mulig, her dog maa afvises, paa Grund af det Føl- 

 gende : quara quidam ex nostris legi in ecclesia nolunt. Der- 

 som nemlig dette Udtryk skal sige, at Nogle i Kirken tvivlede 

 om Ægtheden af første Petri Brev . da var det en besynderlig 

 Maade, som Fragmentisten havde valgt til at udtrykke dette ; og 

 en saadan Tvivls Tilstedeværelse er ellers aldeles ubekjendl (thi 

 Marcioniters og Paulicianers Forkastelse af Brevet grundede sig 

 ikke paa Tvivl om dets Ægthed). Men dersom Meningen af 

 ^degi in ecclesia nolunt'^ er, at Nogle vel anerkjendte Petrus' 

 første Brev for ægte, men ikke for skikket til offentlig Læsning 

 i Kirken, da vilde man forgjæves søge et andet Exempel paa, 

 at el Brev, som anerkjendtes for ægte apostolisk, var blevel 



