88 



forudsættes nemlig i Begrundelsen af hans Indsigelse imod Be- 

 nyttelsen af riermas' Pastor til offentlig Oplæsning i Kirken: 

 «den hørte hverken til Propheterne (det G. T.s) eller iW Apostlene 

 (det N. T.s) Klasse" [neque inter ^^Profetas» [cor2JUsJ co/npletum 

 numero^), neque inter nApostolos«. Ogsaa Omtalen af novus 

 psalmorum liher Lin. 82 synes at vise hen til, at vetus psal- 

 morum liher (David) har været anført i det Følgende. (Endelig 

 kunde man i denne Henseende ogsaa beraabe sig paa L. 69-70, 

 dersom Læsemaaden ^nit sapientia» antages for rigtig). 



Da nu imidlertid denne Opregnelse af det G. T.s Skrifter 

 mangler ligesaavel som de første tvende Evangelier i det fore- 

 liggende Document, maa dette dog altid betragtes som et 

 Fragment. Denne Documentets Beskaffenhed fastholdes af 

 Nogle — skjøndt som det vil sees af de ovenfor (S. 71. 79) 

 anførte Grunde — med Urette til at forklare Udeladelsen 

 af 1ste Petri Brev. 



Paa Spørgsmaalet, om den her meddeelte Fortegnelse skulde 

 have været en Bestanddeel af et udførligere Skrift, kunde man 

 mene at finde et bekræftende Svar i Lin. 46. 47: ude quibus 

 singulis necesse est ah nohis disputari (s. ovenfor S. 54), for- 

 saavidt deri kan ligge Antydningen af en udførligere Behandling 

 af visse paulinske Breves Indhold, som Forfatteren havde i 

 Tanke. Det forstaaer sig, at en saadan Antydning ganske bort- 

 falder, dersom der læses: de qiiihus singidis non necesse est ah 

 nohis disputari] men dette non skyldes dog kun Conjectur 

 (s. ovenfor S. 60). Men endogsaa under Forudsætning af, at en 

 udførligere Behandling af de paapegede Æmner skulde have 

 foresvævet Forfatteren , behovede han jo rigtignok ikke at have 

 tænkt paa nogen skriftlig Udforelse. 



Dersom vi nemlig nærmere spørge om Hensigten af det 

 omhandlede Skrifts Affattelse, da har den Hypothese, som 



1) DeUe Udtryk, at « deres Tal var afsluttet«, tyder paa en foregaaende 

 Optælling. 



