100 



— men dette Præg skyldtes paa ingen Maade den nævnte Om- 

 bøining af de uparrede Finner eller Biigflnnernes Ophæftning til 

 Gadborfinnen, hvilket let undgaaer den almindelige Opmærksom- 

 hed; det betingedes meget mere ved Kroppens Omrids, Farve- 

 Ionen og Farvetegningen og maaskee allermest ved den stærkt 

 rue eller randpiggede Skjælklædning. Samlidigen med at man 

 nu paa den ene Side saae i denne Art noget fra de øvrige al- 

 mindelige Former Afvigende, opfattede man paa den anden Side 

 flere andre, mindre, og mindre vel kjendle Hvarrer som saa 

 nærstaaende , at de endog idelig forvexledes med den eller 

 ansaaes for identiske med den, og det væsenligt paa Grund 

 af et vist Fællesskab i det almindelige Udseende, en større eller 

 mindre Tilnærmelse til den i Omridset, Farven og fremfor alt i 

 Skjælklædningens Ruhed, og det var jo saa godt som alene paa 

 dette Habituelle at det nævnte engelske Arbeide havde grundet 

 sin Sammenstilling af Arterne til een Slægt: Zeitgopterus. 



Denne Betydning af Finnernes Omboining paa Blindsiden, 

 som sammenbindende Karakler imellem virkelig beslægtede 

 Former, er det jeg ønsker at styrke endnu mere ved her at 

 meddele en Iagttagelse over en mærkelig Eiendommelighed i 

 Gjællehulens Bygning hos to af de ovennævnte Arter, som jeg 

 bar havt Leilighed til at undersøge. 



Medens jeg var beskjæftiget med Undersøgelsen over visse 

 Forhold i Flyndernes Asymmetrie, nemlig Øievandringen fra den 

 ene Side af Hovedet til den anden og den dermed sammen- 

 hængende Forskjel i Sammensætningen af iMellembalken imellem 

 Øinene hos de forskjelhge Former — en Forskjel som ogsaa 

 indenfor Hvarrernes store Gruppe kan tjene til at begrændse 

 naturlige Slægter*) — blev jeg opmærksom paa den besynderlige 



') Sammenlign f. Ex. Kraniet af en Argushvarre med det af en Pighvarre 

 i min forrige Afhandling om Skjævheden hos Flynderne, S. 154-55 figg. 



