104 



Andre [Friis, Nilsson), som selv have sammenlignet den med 

 hine to eller dog med den ene af dem, og hvoraf man tydeligen 

 erkjender de mange Tilnærmelser, den i de ydre Forhold har 

 til disse, formene mig at forudsætte, at den i et saa mær- 

 keligt Forhold kunde afvige fra dem. Derimod vilde jeg endnu 

 ansee det for mere end tvivlsomt, om ogsaa Rh. megastomus bør 

 uden videre indføres i Slægten; thi om endog alle de ydre Fæl- 

 ledskarakterer ere endnu tilstæde hos denne Art, saa synes de 

 dog her i en meget ringere Grad udviklede, og Fælledspræget 

 bliver derved ligesom noget udvisket. Hvad der kunde gjøre 

 det nogenlunde sandsynligt, at den virkelig vilde blive at forene 

 i Slægt med de andre, er, at man ligesom skridtvis kommer fra 

 Rh. punctatus igjennem Rh. unimaculatus og derefter igjennem 

 Rh. cardina over til den; og i det Hele, at den viser sig, som 

 det synes, meget nær beslægtet med Rh. cardina. Yngre 

 Individer af den ere endog, ifølge Nilsson, blevne forvexlede 

 med yngre Rh. cardina ; der maa altsaa vistnok være større 

 Lighed, end Figurerne af dem hidtil have ladet formode. Imid- 

 lertid vilde jeg aldrig vove at forene den med de foregaaende, 

 naar Gjællehulen var anderledes beskaffen end hos disse. 



Erterskiift. 



Til de foranslaaende Bemærkninger om det nære Slægtskab 

 imellem vor Ruhvarre, Rh. yunctatus [Bl.) [=^ Rh. hirtus {AMldg.)) 

 og den middelhavske Ruhvarre, Rh. unimaculatus Eisso, grundet 

 paa den med en stor Aabning gjennembrudte Mellemvæg imellem 

 de tvende Gjællehuler og Finnernes Ombøining paa Blindsiden, 

 samt paa et almindeligt Fællespræg m. m., saa at begge efter min 

 Mening ikke alene burde stilles tæt sammen, men ogsaa stilles 

 ligeoverfor de sædvanlige Hvarrer som en egen Slæglsgruppe, 



