166 



til at indlemme den i vor Litteratur, i det den tillige underkastes 

 en Undersøgelse og Bedømmelse. » Chromcon Sancti Martini 

 Colom'ensis'^ lyder efter Pertz's Udgave saaledes: 



"Scoti multo tempore illud incoluerunt, donec a primo fervore 

 tepescentes, ex hoc sicut etiam ex aliis quibusdam monasteriis 

 expulsi sunt, et alii Germani sunt subslituli. Illud autema) rexe- 

 runt : 



Wicterpus abbas , postea episcopus^), cui successitb) 

 756 Alpho mortuus XVIII. Kai. Octobris. Huic suffectus est 



778 Herbodus, qui rexit sub annum DCCLXXVIII, quo monasterium 



a Saxonibus est destructum, et denuo restauratum per Olgerum*) 

 Daniae duceni^ adiufante Harolo inagno imperatore. Postea rexit 

 Adelgarius factus episcopus; monasterio tiim praefuit 

 Patrittus, et sub eius regimiiie consecrata sunt altaria a 

 bealo Leone papa; obiit V. Idus Martii, et surrogatus est 



a) am Cod. (Pertz). 



1) Turonensis, obiit a. 756. (Pertz). 



b) sucessit Cod. (Pertz). 



') »Olgerum« faar omsider for forste Gang her Lov til at staa i den ud- 

 givne Text. Pertz har i sin optaget »Otgeruni« og dertil nedenunder i 

 sin Anmærivning c blot føjet »God. Olgerum«. De to andre Udgivere, J. 

 F. B'éhmer (1853) og J. E. Kessel (1862) — om hvilke der nedenfor vil 

 blive talt nærmere — have ligeledes begge, skjont de forefandt nOlge- 

 rum«, optaget Otgerum, og ogsaa bemærket, at hint stod i Pergaments- 

 haandskriftet. Det er saaledes kun paa Grund af vilkaarlig Forandring, 

 at ikTce nogen af de tre hidtidige Udgaver af denne Kronike her, i Over- 

 ensstemmelse med Kilden, har »Olgerum«. Denne Vilkaarlighed, hvorover 

 allerede F. G. Dahlmann, nu for længe siden, klagede, er ogsaa ganske 

 nylig (1858) igjen anerkjendt af TF. Wattenbach i »Deutschlands Geschichts- 

 quellen im MiUelalter bis 12o0» S. 284, i det han der, efterat Perlz og 

 Bohmer erc nævnte, ytrer: »An beiden Orten isl der Name des angeb- 

 lichen zweiten Stifters Olger (»Holger Danske«) mit Unrecht in Otger 

 ver\vandelt». (Ogsaa i 2. Ausg. 1866 gjentages det samme S. 3i5 — uden 

 at Kessel nævnes — aldeles ordret). .Men naar paa denne Maade en 

 forudfattet Mening (og en saadan ligger i at indbringe »Otgerus«) bliver 

 bestemmende med Hensyn til, hvad der kommer til at staa i Kilde- 

 skriftet, beredes der derved dog det, samme virkelig har, en bestandig 

 Vanskelighed i at gjøre sig gjældende saaledes, som det har Krav paa. 



