176 



Krøniken (der ender i Aaret 1036), er skrevet efter 1179 paa 

 Grund af en, der ikke oprindelig hjemmehørende, Efterretning 

 om Brigida-Kirken. Uden al Tvivl er denne Efterretning en 

 Randbemærkning i et ældre Haandskrift, hvilken som saadan, 

 som saa ofte, er gaaet over i selve Texten i det nærværende. 

 Den giver dog et bestemt Holdepunkt med Hensyn til dette Haand- 

 skrift, der iøvrigt, ogsaa uden denne Vejledning, ikke med Grund 

 vilde kunne sættes tidligere, men heller ikke, da Skriften til- 

 hører det 12. Aarhundrede, synderlig efter, — og denne utvivl- 

 somme Alder er meget værd, da egentlige Originaler i stræng 

 Forstand kun sjælden haves. Højst almindeligt var det, naar 

 Haandskrifter afskreves , at der, især ved rent stedlige Forhold, 

 gjordes i det ny Exemplar en lille Tilføjelse om, hvordan det 

 paa Stedet »siden« var blevet eller »nu« var; saadant faldt na- 

 turligt og kommer derfor frem overalt, i alle Lande. Derved 

 nedsættes paa ingen Maade et Haandskrift eller dels Indhold, og 

 det vilde være en fuldkommen Miskjendelse, in casu som i Al- 

 mindelighed, at paastaa, at Troværdigheden derved svækkedes, 

 og at det berettede kun kunde i et og alt regnes fra det ny 

 Exemplars Tid, Hvad derimod den Forvexling angaar, som i 

 det her paagjældende Haandskrift formentlig skal finde Sted, i 



Levetid faldt i Tiden 1698—1758. Til det, som Hartzheim i sit Kelnske 

 Forfatteiiexikon »BibliothecaColoniensiS'i (1747) har nieddeltomham, kan nu 

 føjes adskilligt mere fra Kessel, 1. c., p. 115—126. Sammesteds p. 127 fg. 

 findes hans »Fastorum abbatiæ S. Martini maioris Goloniensis ordinis S. 

 Benedicti exegesis historica«, udfort paa latinske Vers. Deraf erfares, at 

 hans ugunstige Dom om Klosterkroniken ikke har sin Grund i dennes 

 Beretning om Olgerus dux Daniæ, idet det hedder hos Legiponlius p. 130— 

 31, ganske i Overensstemmelse med Kroniken, — — »quo iPatricio) prac- 

 side nobilis heros 



Otgerus Danus strati fastigia templi 

 Restituit, dextram Carolo praebente faventemi. 

 Men det ses ogsaa, at Krøniken dog 1 det hele har været ham en Kilde, 

 og at han ikke har været bange for at udfylde Klostrets formentlige 

 ældste Historie om Tilmon, Wlro, Plcchelmus, Otgerus diaconus, etc. 

 (om hvilke Kroniken, der dog er en Klosteraarbog, intet beretter) dels 

 efter legendariske Beretninger og dels efter hvad der endog blot antages. 

 Man er saaledes berettiget til at sige, at Virkeligheden hos Legipontius 

 (ligesom saa ofte ellers) ikke svarer til de storladne dømmende Ord. 



