181 



trods disse Mangler og trods denne neskalTenhed, uden videre 

 gjaelde, saa er det dog langtfra, naar man ser ret til, at nogle 

 Ord deri stemme »fast worllich» med nogle i Kroniken, — til 

 Skade for denne. 



Krøniken (til (036) skriver: 

 »Idem Bruno (I. -|- 966) inter 

 alia — — nobis donavit — — 

 XVII areas secus pomerium no- 

 strum (o: NB. Klostrets) et quas- 

 dam circa palacium suum sitas, 

 quas cessimus hominibus no- 

 stris (o: Klostrets) cum con- 

 sensu eiusi). 



Diplomet har: 



«nos(DrunolV., 1205—1208) 

 consilio familiarium noslrorum- 

 . . XVII arcas et dimidiam an te 

 noslram electionem superedifi- 

 catas siue non edificatas secus 

 Pomerium nostrum el quasdam 

 circa palatium nostrum silas 

 cessisse hominibus, Henrico » 

 etc. 



Det vil strax ses, at »Pomerium nostrum« staar i meget 

 forskjellig Betydning, idet man fra hver Side taler om sin; lige- 

 ledes taler Krøniken om »homines nostrii). Diplomet kun om 

 »homines«; og Krøniken nævner de blotte Jordstykker »areas-, 

 men Diplomet betegner dem som tildels »bebyggede«, »superedi- 

 ficatas". Allerede herved synes Klosterkrøniken ikke at have 

 laant fra Diplomet, men dette derimod at tilkjendegive en senere 

 Tid. Et aldeles fuldstændigt Lys herover kaster den nys nævnte 

 diplonmtariske Kilde, som Ennen ikke har benyttet og ikke hen- 

 vist til, men som dog findes i den af ham og Eckerts udgivne 

 Samling af Quellen etc. 1. Bd. S. -465—66, nemlig et af Ærke- 

 biskop Bruno den 1. (Broder til Kejser Otto) udstædt virkeligt 

 Gavebrev til Martinsklostret (Diplomet af Bruno den 4. 1205— 

 1208 er derimod ikke noget Gavebrev). Derved føres de meget 

 omtalte 17 areæ — for her strax fortrinsvis at fremhæve dem 

 paa Grund af den ufortjente Vægt, der er lagt paa dem, ihvor- 

 vel de kun ere en lille Del af det, som Bruno den 1stes Gave- 

 brev omhandler, og en Ubetydelighed iblandt det, som Klostret 

 navnlig senere besad — tilbage som komne til Klostret som 

 Ejendom 959. Det Parti af dette Gavebrev, der her i den Hen- 

 seende nærmest kommer i Betragtning, lyder som følger: 



