183 



Aaboerne betegnes da ogsaa kun som saadanne, simpelt ben 

 som »bomines«, ikke som «nostri", ligesom de ogsaa kun skulde 

 svare aarlig Afgift til Bispestolen. Det er saaledes langtfra, at 

 Diplomet 1205—08 er det oprindelige for denne Gjenstands Ved- 

 kommende, tværtimod er det just det afsluttende, og man kan 

 kun ret forstaa det ved Hjælp af Gavebrevet 969 , der er det 

 første, ligesom Krøniken det mellemliggende Led i denne Række, 

 bvori bint Diplom nødvendigvis blot bar den yngste og sidste 

 Plads. 



3). At Martinsklostrets Krønike bar kunnet frigjøres for 

 den imod samme rettede Antastelse, skyldes imidlertid ikke blot 

 det tilfældige Held, at Dipl. fra 959 er blevet bevaret, — den 

 mangler beller ikke ellers understøttende og bekræftende Vidnesbyrd. 

 Af disse er der i det bele mange; paa et eneste Sted (for her fore- 

 løbig kun at ombandle dette) saa mange, at af de første 21 Di- 

 plomer i »Quellen zur Gescbicbte der Stadt Koln», omfattende 

 Tidsrummet 844 — 1022, angaa endog bele 9 (og deriblandt det 

 ældste i Samlingen fra 844) ligefrem Martinsklostret; Ennen, den 

 ene af Udgiverne, der fejlagtig greb og anvendte Dipl. 1205 — 

 1208, har dog derved ikke benyttet og ikke benvist til noget 

 iblandt hine. Det vigtigste af deres Indhold maa derfor her kor- 

 telig onahandles. Det vil erindres, at Krøniken anførte Ærkebi- 

 skop Bruno den 1' Gaver til Klostret dels som hidrørende fra 

 hans Testament, dels som skjænkede i hans levende Live. Disse 

 ere allerede betragtede i Anledning af Dipl. 959. I Testamentet 



hedder det: »Sancto Andreae hbrae triginta, pallla qua- 



tuor, totidem vasa, candelabra duo, fratribus librae sex; beato 

 Eliflo martyri, sancto JMartino confessori conferatur tantundem, 

 praedium praeterea Solagon per precariam nostrae ecclesiae ad- 

 quisitum". Aldeles nøjagtig de samme Ord, og kun disse og 

 endog i selvsamme Orden, forefindes i Krøniken, jvfr. S. 167, 

 og de maa derfor nødvendig være grundede paa Testamentet 



