191 



og i delte Ojemed orc de imod Kroiiiken vod et fejlagtigt Greb 

 gjorte Indvendinger bortryddede, Samstemningen imellem denne 

 og hvad der er bevaret af kulnske Diplomer omstændelig paa- 

 vist, og Forklaring tilvejebragt om. at Krøniken har værdifulde 

 Meddelelser, som kiai der kunne soges. Af samme BeskafTen- 

 hed er Efterretningen om Olgerus, da den staar i den nøjeste 

 og inderligste Forbindelse med alt det ovenanførte, og desuden 

 ogsaa har sine særskilte Vidnesbyrd. 



Den her ofte paaberaabte kølnske Samling af »Quellen«, der 

 indeholder saa mange Diplomer om Monastcrium St. Martini, 

 har ikke noget ældre end Aar 844*), og hvor bekvemt det end 

 vilde være, om den paa samme Maade gik længere opad, saa 

 er det dog ihhe nødvendigt. Andre Kildeefterretninger haves, 

 der ad anden Vej ere bevarede og derved ogsaa have sin sær- 

 egne Betydning. Saadanne findes nemlig dels sammen med 

 Beretninger om Begivenhederne i Almindelighed i de paagjæl- 

 dende Landskaber og Egne, dels ligesom trædende frem gjennem 

 Prøvelsens og Tidens Sigtning. »Chronicon magnum Belgicumi 

 bliver først at nævne, som endnu tilhørende Middelalderen. En 

 Neiisser Canonicus samlede og skrev den omtr. 1475, med Be- 



') Lacomhlets Urkundenbuch fur die Geschichte des Mederrheins I. Bd. 

 (1840) yder egentlig ihke nu noget Bidrag til at bedomme og vurdere 

 Martinskrøniken, da han kun har meddelt faa af Klostrets Diplomer; — 

 undertiden er dog et Klosterdiplomatarium helt bevaret, men det er vist- 

 nok en stor Sjældenhed, at et Kloster har sine Diplomer fuldstændige, 

 saaledes som Benediktiner-Stiftet Kremsmunster har sine lige fra og med 

 Stiftelsesdiplomet 777, (Samlingen er nu omhyggelig udgivet som saadan 

 af Eagn 1852). Hvor stor og rig Lacomblets 1. Bd. end er iovrigt, vil 

 man dog deri forgjæves soge Oplysning om mange Gjenstande, som man 

 skulde synes, der maa have været noget Diplom om. Man vil saaledes 

 f. Ex. der ikke finde noget om Kejser Karls Kapellan HilJebaldus, som 

 blev Ærkebiskop i Koln og stiftede en endnu ikke ganske forsvunden 

 Bogsamling der jfr. Eartzheims Catalogus codd. Mss. Colon. 17.52); — 

 og heller ikke nogen af de mange Abbeder i Martinsklostret, som dets Krø- 

 nike har bevaret Erindringen om, (og som selv Marianus Seotus [o: fra 

 Irland], f 1086, der dog havde været i selve dette Kloster en Tid og 

 efterlod et stort historisk Værk, ikke har Qfr. S. 196). 



