193 



strax ovcuror) quod hodic S. Veronæ uiincuparrius. En antiqiiis- 

 simam (si quidem id voriiin est) curialiuin omnium ædem, cujiis 

 meminerint scriplores. Quid? inquies. Ergone totos ccntum 

 annos Leodii nulkim fuit curialiiim commiinc? Fuit, nec diibi- 

 tare las est. Anliquissimiim enini illud csl universæ ecclesiæ 

 nascentis institutum«. Det er tydeligt, at Forfatteren ikke blindt 

 hen meddeler, hvad han har forefundet om denne fremmede 

 »fabellis vernacuhs decantatus heros«, men at han — ligesom 

 imod sin Villie — ikke har kunnet andet, da navnlig den ældste 

 Efterretning om "templa curialia« knyttede sig til denne »heros«, 

 skjønt der ellers vel var Anledning til at vænte saadant fra en 

 forudgaaendc Tid^). 



Et fuldstændigt Analogon til Krønikens Beretning om Klostrets 

 Gjenoprettelse er, hvad den ligeledes meddeler om dettes derved 



') De kolnskc Historikere, som efter Lcgipontlus (jfr. S. 175) fortrinsvis 

 ha'f'C befattet sig med Martinsklostret, ere — foruden Forst, der, som 

 erfaren Kjender (og altsaa ikke tilfældigvis) nærmest foraarsagede, at 

 Krøniken blev optaget i Mon. Germ. hist. — Fr. Cramer (jfr. S. 171) og 

 Heuser, af hvem haves en lille, virkelig »præclara dissertatio«, nemlig 

 »Die ersten Zeiten der Abtei St. Martin zu Koln» (i Kolnische Blåtter 

 1861). Begge have bestemt udtalt sig om Olgerus og begges Ord skulle 

 derfor her anføres. Cramer erklærer: "Quidquid de facinoribus, quæ de 

 eodem circumferuntur, vel potius falso eidem tribuuntur, fuerit, saltem 

 nondum habeo suffic'entem causam negandi, quod revera exstiterit vir 

 quidam illustris, nomine Otgerus, Daniæ Dux, qui monasterium S.Mar- 

 tini restaurasse dicitur«. Siden dette skreves i forrige Aarhundrede har 

 Kilden, Klosterkroiiiken , ved at udgives vundet almindelig Anerkjendelse, 

 saa Heuser, der har skrevet saa nylig, med Frejdighed kunde sige: »Die 

 Notiz iiber die Herstellung versetzt uns mitten unter die Helden der 

 karollngischen Zeit. »Das Kloster wurde wieder aufgebaut durch Otger, 

 Herzog von Danemark, unter Beihulfe Kaiser Karls des grossen« (so das 

 Fragment bei Pertz). Einer der gewaltigsten Kampfgenossen des grossen 

 Karls begegnet uns also hier als Wohlthåter des Klosters, und in einer 

 Beziehung zu Koln, Ogier, dessen Namen so beriihmt war, dass er 

 spåter von der poelischen Sage zu einem der Paladine des grossen Karls 

 gemacht und so, von allen Dichtern der Karlssage gefeiert, auch jetzt 

 noch jedem Kinde — — bekannt ist. Die Geschichte weiss von diesera 

 tapfern Helden freilich weniger, als Turpin, um so erfreulicher ist diese 

 Bereicherung der ihn betreffenden Nachrichten». 



