19 



foranledigede ny Altres Indvielse af Paven selv, Leo den 3. 

 Herved afsluttes nemlig egentlig forst hvad der vedkommer Gjen- 

 oprettelsen, thi før dette var sket, var der ikke raadet Bod paa 

 den indtraadte store Forstyrrelse og Vanhelligelse. Som tidligere 

 bestandig, saaledes er det ogsaa her Tilfælde, at Kronikens Ef- 

 terretninger andenstedsfra belyses. Det vides fra tiere Sider be- 

 stemt, at Leo den 3. to Gange besogte Rhinlandene, nemlig 799 

 og (803) 80i, og navnlig om sidstnævnte Besøg, der snarest er det 

 paagjældende, er der berettet i de saakaldte Einhardske Annaler*). 

 At Paven selv foretog Indvielsen i Martinsklostret, vidner baade 

 om dettes Betydning og tihige om , hvor stor Ødelæggelsen og 

 hvor omfattende Gjenoprettelsen havde været, og vistnok ogsaa 

 om, at denne var foranstaltet af meget højtstaaende iMænd. Det 

 er ogsaa herved at erindre, at det var denne Pave, som kronede 

 Karl den store, og at Pavestolen igjen skyldte ham saa meget. 

 Vel kunde det sjnes, at Krønikens »consecrata sunt altaria a 

 beato Leone papa« var noget mindre væsentligt-), og dog er 

 der intet, der saaledes som denne overordentlige Indvielse uvil- 



1) Det i »Quelleri" etc. 1. 456 indførte Pavebrev fra 891 viser tydelig, at 

 meget i disse Egne støttede sig til denne Pave Leos Privilegier og For- 

 anstallninger, og at mange kirkelige Ting vare der at henføre til "tempus 

 Karoli magni quondam imperatoris«. 



*) Kessel har i Antiq. monast. S.Martini p. 131 iblandt andet bevaret følgende 

 mærkelige Meddelelse om, hvorledes Mindet om Leo, der selv var Benediktiner 

 og blev »sanctus«, stedse vedblev at leve i Klostret. »Christianus Forst 

 Ord. S. Benedicti, qui ineunte hoc saeculo de dilucidanda Monasterii S. 

 Martini historia meritus est, hane traditionem domesticam posteritati 

 transmisit: »S. Leo papa 3. templo S. Martini fontem baptismalem do- 

 navit, quæ us^ue hodie cernitur, voluitqiie idem papa parochorum func- 

 tionem cænobitis incumbere, ut fideles intra insulæ circuitum commo- 

 rantes securum ad ea, quæ animarum sålus requirit, haberent accessum«. 

 Dette berettes efter Forst's haandskrevne Efterladenskaber, og derved har 

 det Vægt, da Forst nøje kjendte og værnede om Klostrets gamle histo- 

 riske Kilder. En saadan tnsindaarig Erindring kan vistnok synes paa- 

 faldende i Lande, hvor Klostersliftelscrne for Aarhundreder siden ere 

 forsvundne, men, naar man kjender noget nærmere til dem og deres 

 mange gode Sider, vil man let kunne forstaa og vide, at slig Erindring 

 baade var mulig og virkelig, Det her anførte Exempel er ogsaa ingen- 

 lunde enestaaende. 



