196 



4). Betragtes nu endelig KlosterTcrøniken , efterat de mere 

 fremlrædende Punkter i denne ere undersøgte, i sin Helhed i 

 Forhold til andre Kildeshrifter ^ hvoraf Kundskab om Klostrets 

 Historie maa hentes, da viser sig strax, som allerede antydet, 

 den meget vigtige og stærkt indgribende Omstændighed, at disse 

 af den hele lange Abbedrække, der gives af Krøniken lige 

 fra tidlig i 8. Aarhundrede — ialt 17, ikke have de første 14. 

 De begynde altsaa ej før i sidste Ilalvdeel af 10. Aarhundrede. 

 Dette er Tilfælde med den navnkundige historiske Forfatter Ma- 

 rianns Scotus (f 1086), der, saaledes som hans Tilnavn fra hin 

 Tid tilkjendegiver, var fra Irland, og deltog i den vidtforgrenede 

 religiøse Virksomhed, som i den tidligere Middelalder udgik fra 

 dette Land. Bohmer antager om ham, jfr. S. 17!, at han til 

 sit Værk endog har benyttet Klosterkrøniken, og vist er det, at 

 han kort efter Midten af 11. Aarhundrede var i nogen Tid i Køln 

 just i Martinsklostret, der fra gammel Tid stod i nært Forhold 

 til Irerne, hgesom.jo ogsaa Krøniken netop begynder med at 

 nævne dem (»Scotii)) i Anledning deraf. Men Mimborinus, den 

 15de i Krøniken, er den første Abbed, som Marianus nævner, 

 da det nemlig hedder hos ham, efter hvad der er udgivet af 

 hans Værk i Monum. Germ. hist. Tom. o. pag. 555, ved 

 Aaret 976 — ifølge den almindelige, af Marianus ej anvendte, Tids- 

 regning — »Ebergerus^) archiepiscopus Coloniensis imrnolavit 



og indsigtsfuldere Hjemmelsmand end Gasp. Bruschius (og Aub. Mliæus) 

 vil man vanskelig kunne faa. 



Det er ikke rigtigt, naar Evergerus her anføres som den Ærkebiskop, 

 der 975 overgav »Scoti» Klostret. Det skete ved Warinus, og Evergeri Til- 

 trædelse fandt først Sted midt i det følgende Tiaar. (Det er heller ikke 

 rigtigt, naar andre Kilder, ligeledes endog fra II. Aarhundrede, sætte 

 Evergerus i det besynderlig tvetydige Forhold til Ærkebiskop Geros Død, 

 som Krøniken tillægger Warinus. Han er ogsaa her den paagjæidende. 

 Om dette Forhold faar man iovrigt et rigtigt Begreb ved den nu 

 i »Annalen des historischen Vereins fiir den iNiederrhein«, 2. Jahrg. (1857j, 

 udgivne "Chronica presulum et archiepiscoporum Coloniensiuni", idet 

 den beretter (S. 190), at Gere led af en Svaghed, der gjorde, at han i 

 flere Dage kunde ligge som død, og at han i den Tilstand var af Wa- 

 rinus foranstaltet begravet). 



