197 



Scolis in sempiterniuTi monasterium St. Martini in Colonia. Qiii- 

 bus primum primus abbas preerat Minnborinus Scoltus», og der- 

 eftor anfnrcs, som i Kroniken, Abbederne Kili.inns og Helias. 

 Skjønt saaledcs ingen tidligere Abbed nævnes , er det alligevel 

 aldeles lydeligt, at Marianns ikke betragter Klostret som forst 

 dengang blevet til, men rigtignok var den foregaaende Tid, bvil- 

 ken hine li Abbeder tilhøre, sikkert kun lidet gunstig eller endog 

 aldeles ugunstig for »Scoti» i Klostret. Om den paagjældende 

 Overgivelse af samme til dem bruger Krøniken da ogsaa Ordet 

 »iterum« sammen med »immolavit«, o: Klostret blev derved anden 

 Gang deres, — det selvsamme ligger vel egentlig i Mariani »im- 

 molavit in sempiternum« ^). At det særegne Udtryk ,,immolavit" 

 ogsaa findes bos sidstnævnte, tør, uden Tvivl, med god Grund 

 regnes med iblandt det, som bestemte Bohmer til at antage, at 

 Marianus bar benyttet Klosterkrøniken. Den Omstændighed, at 

 Brusclm Efterretninger ligeledes heller ikke gaa længer tilbage i 

 Abbedrækken end til Mimborinus, viser, at Erindringen om de 

 ældre 14 har dengang (1550) været aldeles forsvundet-), mens 

 dette derimod ej var Tilfælde med »Odgerus-'') potenlissimus Da- 



') Selv det kølnsJce Diplomatarium har kun to (men dog to) af hine 14 

 ældste, af Krøniken nøjagtig benævnte og betegnede, Abbeder, nemlig 

 Hcjnianus 844 og Berlholdus 959. Det kan just ikke forundre, thi der 

 kan ganske vist ikke have været Diplomer til enhver Person eller enhver 

 Ting, som vi nu kunne ønske det om eller uden videre let forudsætte 

 eller forlange. Og hvad Martinsklostret angaar, da haves hos Ziegelbaur 

 i »Historia rei litterariæ ordinis S. Benedicti% Tom. 1. (1754) p. 600, den 

 sikre Efterretning, at de have været ilde medhandlede. »Varia tamen 

 fata, skriver han, subiit supellex diploniatica" ann. 1726—41 »fædum in 

 morem dispersa et neglecta", (foruden hvad der var sket længer tilbage i 

 Tiden). Under alt dette bevaredes dog, i Klostret selv, i det mindste en 

 Efterklang af hine dets ældste, udenfor forglemte, Tilsynsmænd, som 

 Krøniken vidste saa god Besked om, da dets »Liber memorlalis« og 

 (uudgivne) »Necrologia« have næsten alle deres Navne med et, stundum 

 afvigende, Datum ved, og uden nærmere Angivelse. Men Navnene, 

 som tilhorende Klostret, ere der dog. 



^) i Benediktinernes store Værk »Gallia christiana», Tom. 3. (725 (hvori om 

 Køln) begynder Abbedernes Bække ogsaa med Mimborinus (p. 748—49). 



^) Det er kun ligeoverfor Pertz's og andres vilkaarlige Forsøg paa at bruge 



