204 



tale 07)1, at der f. Ex. imellem Aar 800, altsaa ikke saa faa 

 Aar før Karl den stores Død, og Aar 1036, i hvilket Klo- 

 sterkronikens Efterretninger standse, ikke var henrundet noget 

 længere Tidsrum, end at en Mand, som ved den Tid (1036) le- 

 vede i Klostret, kunde gjennem blot tvende 'SleWemmænå^), have 

 Meddelelse fra nogen, som selv havde kjendt Karl og hans sam- 

 tidige, — og at saaledes den Mand, der, efter hvad der erin- 

 dredes og var forhaanden i Klostret, sammenstillede sammes til 

 os bevarede Krønike], ej blot kunde med fuld Sikkerhed berette 

 om Klostrets betydningsfulde Forhold til hin Tids Mænd, men 

 kunde endog ikkej^andet, ja var — selv om han ikke vilde — 

 nødt dertil ligeoverfor Klostersamfundet, der var som en staa- 

 ende Familie altid paa samme Sted og bestandig med det samme 

 Formaal og de samme sammenknyttende og forpligtende Inter- 

 esser. Det vil heller ikke med Grund kunne siges, at en Mand 



Løvehjærte var hans Diebroder), og omtrent 1180—90 var han endog 

 Lærer ved Universitetet i Paris, just paa den Tid, da saa mange udmær- 

 kede unge Dansive studerede der og desaarsag da allerede i en Menneske- 

 alder havde haft sit »collegium dacieura« der; siden blev han Abbed i sit 

 Fødeland og dode 12 1 7. Forsaavidt tilhorer Al. Neckam saaledes baade Eng- 

 land og Frankrig, og det harderfor en vis Vægt, naar han, der ogsaa tillige 

 var i Besiddelse af sin Tids bedste Studier, taler i jævne Ord og med 

 glad Ærbødighed om »Ogerus Dacus", miles acerrimus el strenuissimus, 

 gloriosi principis (Karoli) primipilus», dux potens«, — og i det sidst- 

 nævnte Skrift (hvor der er meget til Historien og Geografien) stiller p. 455 

 • RoUo« og andre Norniandiets Helte i Række efter ham, — og i det 

 førstnævnte Skrift dvæler p. 261- 64 ved hans Klosterliv efter Karl den 

 stores Dod, og ved, hvorledes dette dog engang afbrødes, da Klostret 

 angrebes, saa at han »par Rollando aut certe major« (Rollo kaldes kun 

 »RoUando par«) kom til at vise sin gamle Stridslyst og Stridskraft. [Der- 

 ved, beretter Neckam endvidere, foranledigedes, at Karls Efterfølger »Lo- 

 dovicus rex Francorum« gav Klostret 'quatuor prædia ditissiraa«]. Øjen- 

 synligt er det, at Al. Neckam ikke er overvældet af overdrevne Fortæl- 

 linger, kun skimter det igjennem, at en Udsmykning var ved at danne 

 sig, som kunde antage større Udstrækning. Men netop som Vidnesbyrd 

 herom og som et bestemt Stadium har Neckams Beretning dog Betyd- 

 ning. — (1210 udgav nogen sig for »Ogerus de Dacia« ifølge Albericus 

 Leod diæc, ed. 1698). 

 I Dette anføres her ikke som en Beregning, men i Henhold til bestemte 

 Exempler fra Nutiden paa, at der ej horer flere Personer til for at om- 

 fatte med Erindring et Tidsrum af lignende Omfang. 



