044 В. И. СРЕЗНЕВСКТЙ. 
2. И дуже рано у перший день тижня [у нашу недлю] пришли до 
домовини, якъ тальк! зайшло сонце. 
3. И кажуть соб1: хто одвалить намъ камень одъ дверей домовини? 
4. И глянувши, бачять, що камень уже одваленъ; а внъ бувъ дуже 
великий. 
5. А коли увйшли у домовину, то побачили, що зъ правого боку 
сидить хлопецъ у б1ий одеж!, и злякались. 
6. А внъ каже имъ: не лякайтесь! ви шукаете Исуса Назарейського 
роспьятого; винъ воскресъ; нема ёго тутъ; отъ м1еце, де в1нъ лежавъ. 
7. Але ить, скаяить ученикамъ 6ёго и Петров1, що в1нъ стрйне васъ 
у Галиле!; тамъ побачите ёго, якъ внъ сказавъ вамъ. 
8. Вони вишли и поб1гли одъ домовини и дрижали зъ страху; и никому 
н1чого не сказали, бо боялись. 
13. Изъ перевода дфянй апостольсвихъ на малоруссвй языкъ 
Ф. С. Морачевскаго. 
(№1.5. 51). 
П. 1. И якь наступивъ день Пьятидесятнищ, ус1 апостоли одностайне 
бул! укуш. 2. И отъ зразу почувсь шумъ зъ неба, якъ н1би загувъ буйний 
втеръ, и наповнивъ увесь домъ, де вони сидли. 3. И явилися 1мъ розд1- 
ленни! язики, н1би огненни!, и с1ли на кожному зъ нихъ. 4. И наповнились 
ус! Духомъ Святимъ, и почали говорити иншими язиками, якими Духъ 
Святий дававъ 1мъ промовляти. 5. А въ Ерусалим! жили тогд! Жиди, люде 
набожн!, изъ усякого народу, який т!льк! е шдъ небесами. 6. Такъ коли 
зробивсь сей шумъ, то зйшлось багато народу, и не стямились, коли 
кожний зъ нихъ почувъ, що вони говорять ёго язикомъ. 7. И чудно було 
1мъ, и дивовались ус1, кажучи дружка до дружки: чи не вс! жъ отц1, що 
говорять, Галилеяне? 8. И якъ же ми, кожний зъ насъ, чуемо сый радний 
язикъ? 9. Пархвяне и Мидяне и Еламити, и живущи! у Месопотами, у 
Жидвськй зем и Каппадоки, у Понт! и въ Азир 10. у Хвриги и 
Памхвили!, у Египт! и въ краяхъ Ливийськихъ, що коло Кирине!, и при- 
шовши! зъ Риму, 11. и Киди и обращенни! зъ невнихъ, Критяне и Арапи, 
уст ми чуемо, якъ вони нашими язиками проповдують велик! д1ла Бож!? 
12. И дивовались ус1, и не тямлячи сами себе, дружка. до дружки говорили: 
що се таки буде? 13. А ини! насмхаючись казали: та се вони солодкого 
вина глёгнули. 14. Тогд1 Петро виступивъ зъ одинадцятьма, шднявъ голосъ 
св, и сказавъ 1мъ: шановн! ЯКиди и вс1 живущи! у Ерусалим!! 15. Вйдомо 
вамъ те нехай буде, вислухайте мене: вони не пьян1, якъ вамъ здаетця: 
80 
