Middelhavets Cumaceer. 19 



smalt, lineært og bærer 8 — 9 Torner, hvoraf de fra Spidsen 

 udgaaende ere længst. Den ydre Gren er betydelig kortere 

 end den indre og omtrent af Stammens Længde. Dens Iste 

 Led er ganske kort, hvorimod sidste er af smal lineær Form 

 og i begge Kanter forsynet med tynde Torner; fra den skraat 

 afskaarne Spids udgaa desuden 3 uligestore Torner, hvoraf 

 den inderste er særdeles lang. 



Beskrivelse af Hannen. 



Kropsformen er (se Tab. 23, Fig. 3) forholdsvis slankere 

 end hos Hunnen, idet Forkroppen er lavere og Bagkroppen 

 stærkere forlænget. Den ydre Habitus viser idethele en umis- 

 kjendelig Lighed med samme hos Bannerne afSl. Cuma, hvor- 

 for ogsaa Norman har henført den under den samme nominelle 

 Slægt, Bodotria, hvorunder disse har været indordnede. Den 

 skiller sig dog ved nøiere Eftersyn strax fra Cumahannerne 

 derved, at samtlige Fødder med Undtagelse af sidste Par ere 

 forsynede med stærkt udviklede Svømmegrene. 



Kropspigmentet er ialmindelighed endnu rigeligere end 

 hos Hunnen, hvorved Legemet hos det friskt indfangede Dyr 

 faar et eiendommeligt broget Udseende. 



Rygskjoldet skiller sig fra samme hos Hunnen foruden 

 ved ringere Høide og mindre stærkt sammentrykt Form der- 

 ved, at den tandede Kam langs Rygsiden ganske mangler, 

 samt ved det afstumpede nedre forreste Hjørne. 



Øiet er særdeles stort og knudeformigt fremspringende 

 samt forsynet med store hvælvede Corneæ. 



Af de frie Forkropssegmenter dækkes det Iste til Siderne 

 ganke af det følgende Segments Epimerer. 4de Segment viser 

 en svag Antydning til en lignende Udbugtning af Epimererne 

 fortil, som ovenfor er omtalt hos Hannerne af Slægten Iphinoë 

 og Cumopsis. 



Bagkroppens Segmenter ere som hos Hannerne af de i det 

 foregaaende omtalte Cumaceer forsynede med tydelige plade- 



