Middelhavets Cumaceer. 89 



gende Hjørne, der nedentil begrændser en grund Indbugtning, 

 hvorfra de øvre Antenner rage frem. Rostrum er meget kort 

 og stumpt og rager kun yderst lidet frem foran Øieknuden. 

 Ovenfra seet (Fig. 2) har Rygskjoldet sin største Brede i sin 

 allerbageste Del og afsmaines successivt fortil. Rygskjoldets 

 Overflade, der hos foregaaende Art var ganske glat, viser 

 her en meget skarpt udpræget Sculptur, idet der til hver 

 Side tindes 2 stærkt fremspringende skjævt paalangs gaaende 

 Ribber eller Kjøle, hvoraf den nederste løber noget bueformigt 

 bøiet langs ad og temmelig nær de bagre og nederst Kanter 

 og ender fortil ved det før omtalte Hjørne nedenunder Rostrum. 

 Den anden Kjøl ligger betydelig høiere, nærmere Ryg- end 

 Bugsiden, og strækker sig med et noget bugtet Forløb fra 

 Basis af Rostrum bagtil, hvor den ophører i nogen Afstand 

 fra den bagre Rand af Rygskjoldet. Begge Kjøle forbindes 

 i den forreste Del, til hver Side af Pandeloben, ved en kort 

 Tværkjøl. Imellem Kjølene er Rygskjoldet tydeligt conca- 

 veret. 



Øieknuden (Tab. 49, Fig. 13) er af en usædvanlig lang- 

 strakt, smalt tungedannet Form, omtrent som hos Sl. Vaun- 

 thompsonia, og skyver sig ligesom ud over Basis af Rostrum. 

 Dens forreste Del er noget udvidet og, naar Dyret sees fra 

 Siden (Tab. 48, Fig, 1), tydeligt fremspringende. Det er 

 alene denne Del af Øieknuden, som indtages af Øiet, der viser 

 en fuldkommen lignende Bygning som hos foregaaende Art. 



De frie Forkropssepmenter ere her mindre dækkede af 

 Rygskjoldet, og de 4 bågeste ere endog i sin hele Omkreds 

 tydelige. 



Bagkropssegmenterne synes noget kraftigere hyggede end 

 hos foregaaende Art og have den laterale Kjøl skarpere ud- 

 præget. Sidste Segment forholder sjg ganske som hos fore 

 gaaende Art. 



De øvre Antenner (Tab. 49, Fig. 1 a) have de 2 yderste 

 Led af Skaftet stærkere forlængede og neppe kortere end 



