Fremdeles om underslægten Lanius. 267 



letts 2 Exemplarer mandler adskilligt hvidt paa Armsving- 

 fjærene, før de kau kaldes «fuldstændige Melleraled». 



Her er i mine Øine Kjærnepunktet, og Hr. Collett har 

 selv leveret det noiagtigste Udtryk for hvad der skiller major 

 fra eæcubitor. Istedetfor at definere major som den Art, der 

 paa de sammenlagte Vinger kun viser en hvid Vingeplet, 

 medens eæcubitor har to, turde det maaske være rigtigere at 

 sige: 



Armsvingfjærene er hos L. major ved Eoden sorte, eller 

 paa de forreste forsynet med en hvid Plet, der dog ikke paa 

 langt nær naar frem til Spidsen af Alula, hvorved kun opstaar 

 en hvid Plet paa de sammenlagte Vinger, 



og 

 ArmsvingQærene hos L. eæcubitor er ved Roden hvide, hvilken 

 Farve strækker sig langt udover Spidsen af Alula, hvorved 

 opstaar to hvide Pletter paa de sammenlagte Vinger. 



Om denne Diagnose strækker til ogsaa for de yngre In- 

 divider, er høist tvilsomt, da yngre eæcubitor synes at have 

 enkelt Vingespeil ■f^om major. Jeg siger synes, thi tilstræk- 

 kelig Sikker-hed for hvad her er Kegel, har man endnu ikke 

 naaet til. Prof. Newtons Henførelse af alle skotske Individer 

 med enkelt Vingeplet og tværstribet Underside til unge eæ- 

 cubitor er i ethvert Tilfælde ikke hævet over al Tvil, idet 

 man nok kunde ta;nke sig Muligheden af, at nævnte Individer 

 tilhørte borealis}) 



Vi kommer nu til Farve f or deling en yaa y åer ste Par Styr- 

 fjær. 



Om denne siger Hr. Collett p. 185: «Hos alle de af mig 

 uudersøgte Individer af denne Form er det hvide overveiende.» 

 Lidt længere nede siger han imidlertid, at hos 5 af hans til 



>) Paa de Britiske Øer forekommer, som bekjendt, adskillige nordamerikan- 

 ske „Former" dels som Gjæster, dels stationært. Der er altsaa intet 

 iveien for at forudsætte den ovenantydede Mulighed. 



