310 Amund Helland. 



af Øen, Rytterknægten, ganske udmærket og fuldkommen 

 parallelt siebet. Retningen af Mærkerne er mod SV, nøiagtig 

 S 42 ° V. Dog forekommer ogsaa en vestøstlig Bevægelses- 

 retning, saaledes til Ex. paa det nordligste Punkt af Born- 

 holm, hvilket Sted kaldes Hammeren. Om denne af Granit 

 bestaaende Klippe bemærker Forcbhammer, at den er stær- 

 kere siebet og tydeligere stribet end hvilkensombelst Granit- 

 klippe, som ban ellers bar seet.^) Det fremgaar af disse 

 lagttagelser, at den midt i Østersøen liggende Bornbolm 

 var bedækket af en Isstrøm, der bevægede sig mod SV og 

 V, og at denne gik benover den benimod 500 Fod høie Top 

 af Øen, thi denne Top er som berørt bedækket med Skurings- 

 mærker. 



Den faste Grund i Danmark bestaar som bekjendt af 

 Kridt, og de danske Kridtlag leverede samrrien med de tyske 

 Materialet til de overalt i det tyske Diluvium forekommende 

 Flintestene. Da Kridtlag med Flint er temmelig udbredt i 

 de baltiske Lande og før Istiden bavde en endnu større Ud- 

 bredelse, saa lader Retningen af Bevægelsen sig ikke let be- 

 stemme ved Flintens Forekomst. Flintestenene aftager i Stør- 

 relse, jo længere Syd man kommer. I det danske Skurstensler 

 forekommer hyppigt Blokke af Flint med et Par Fod i Dia- 

 meter; i Saebsen har jeg ikke iagttaget nogen Blok af denne 

 Størrelse. Dette er et Fænomen, som er omtalt af mange 

 lagttagere fra andre Lande. Vandreblokkene aftager i Stør- 

 relse, jo længer de kommer fra Hjemstedet. Da de fleste 

 nemlig er blevne transporterede under Bræen, saa mister de 

 stadigt i Størrelse ved Skuring mod hverandre og mod Under- 

 grunden. 



Enkelte eiendommelige Bergarter fra Danmarks Kridt- 

 formation som Faxøkalken og Saltholmskalken er gjenfundne 

 erratisk som Vandreblokke i Tyskland. Saltholmskalken fore- 



♦) Ovei;-sigt over det danske Vidensk. Selsk. Forh. 1843. Pag. 105. 



