320 Amund Helland. 



rigt tydeligt, at den sædvanlige Theori for Daldannelsen d. 

 v. s. deii Antagelse, at Dalene er frembragt paa plutonsk Vei 

 ved en Sænkning i Jordlagene her ikke kan finde Anvendelse, 

 men at Spitzbergens Fjorde, de afVand fyldte Dalsænkninger, 

 om hvilke her er Spørgsmaal, er dannede efter Slutningen af 

 den miocène Tid, og det ved den denuderende Indvirkning 

 af Isstrømme fra en Indlandsis, hvilken sandsynligvis har 

 været langt mere udstrakt end den, som nu indtager det Indre 

 af Spitzbergen.»^) Ogsaa af en Forsker i Sydtyskland, der 

 har beskjæftiget sig med Udbredelsen af de gamle Bræer, er 

 disses eroderende Kraft erkjendt. Major Stark i München 

 paaviste, «at de baierske Søer og de gamle Endemoræner 

 overalt falder sammen, idet de sidste ligger foran Søernes 

 Ende, og at disse Søer aldrig ligger udenfor denne Grændse, 

 at udenfor denne Grændse er ikke at finde det mindste Tjern, 

 undtagen dem, der maatte være dannet ved Menneskehaand, 

 medens der indenfor Grændsen findes talrige Søer og større 

 og mindre Tjern. 



Uagtet saaledes mange udmærkede Undersøgere af Bræer 

 og glaciale Dannelser {Ramsay, Dana, Tyndall, Geikie, Nor- 

 denskjöld og flere andre) har paavist, at Fjordene og de i nord- 

 lige Lande saa overordentlig talrige Søer er dannet ved Ero- 

 sion af Bræer, saa er dog denne Sandhed ikke almiudelig 

 erkjendt blandt franske og tyske Geologer. Skuringsmær- 

 ker og Roches moutonnées er blevet nøiagtigt beskrevne. Ud- 

 bredelsen af Blokkene er forfulgt; de glaciale Dannelser ind- 

 delt i Etager, men den mest storartede Virkning af Bræerne, 

 Fjorddannelsen og Søerne er blevet overseet af de fleste 

 Undersøgere. I Virkeligheden befinder de fleste Forskere sig 

 ligeoverfor de glaciale Dannelser i den samme Stilling, som 

 en Bergmand, som vil undersøge et Stenbrud, og da beskriver 

 Redskaberne, Borhullene og deres Retning, Halderne o. s. v., 



•) Nordenskjöld: üdkast til Isfjordens och Beisounds Geologi. Geol. For. 

 Förh. Bd. II. 



