Om de glaciale Dannelser paa den nordeuropæiske Slette. 327 



den største Sø som det midlere Dyb for alle Søer, saa er 

 dette Tal neppe forlidet, og den Vandmængde, som vi derved 

 faar, er heller for stor end for liden. Efter de ovenfor an- 

 tagne Forudsætninger om en midlere Mægtighed af de dilu- 

 viale Masser af 100 Fod (31.37 M.) og om et midlere Dyb af 

 de svenske og finske Søer af 45 Meter, vilde de glaciale 

 Masser udfylde Søerne 1(3 til 17 Gauge.^) 



Ved disse Beregninger tør det ikke glemmes, at ikke 

 alene Sverige og Finland, men ogsaa Bunden af Østers^ea 

 Lar leveret store Mængder af Vandreblokke. Lad os derfor 

 sammenligne Vandmasserne i Østersøen med de diluviale Masser. 



Østersøen med den botniske, finske og rigaiske Bugt er 

 omtrent saa stor som Sverige; den udgjør nemlig ca. 8000 

 geografiske Kvadratmil eller omtrent 440000 Kvadr.-Kilom. 

 Hvis vi tager Middeltallet af 130 Dybdemaalinger i Østersøen, 

 saa faar vi 284 svenske Fod eller 84.4 M. som midlere Dyb. 

 Dette Tal er sandsynligvis lidt for stort, da de fleste af de 

 l),enyttede Maal ligger fjernt fra Kysterne. Ikke desto mindre vil 

 efter de ovenfor gjorte Forudsætninger de diluviale Masser 

 være tilstrækkelige til at udfylde Østersøen 1.6 Gange. ^) Na- 



') Det er neppe et Tilfælde, at Levninger af den siluriske Formation fore- 

 kommer i Nærheden af de største svenske og norske Søer. Dette er 

 Tilfælde med Mjøsen, Randsfjorden, Tyrifjord, altsaa ved de tre største 

 Søer i det, sydlige Norge, fremdeles med Vennern, Vettern, Storsjøen og 

 Siljansjøen i Sverige. Disse Søer synes at repræsentere gamle ødelagte 

 Landstrækninger, hvilke, da de bestod af blødere Bergarter, faldt lettere 

 som et Offer for Erosionen end de haarde krystallinske Bergarter. 



*) Det være hermed ingenlunde sagt, at Østersøen kun er et Erosionsleie 

 for den store baltiske Bræstrøm, omendskjønt en saadan Tanke paa den 

 anden Side ikke kan forkastes kun paa Grund af Fænomets Storartethed. 

 Før den diluviale Tid har neppe Østersøen existereret som et Hav. Da 

 vi nemlig i Diluviet finder netop Bergarter fra Landene omkring Østersøen, 

 saa maatte, hvis Østersøen existerede som et Hav i den eocæne, miocæne 

 og pliocæne Tid, talrige tertiære Forsteninger forekomme i Diluviet paa 

 sekundært Leiested. De tertiære Forsteninger i Diluviet er efter Roemer 

 de saakaldte „Sternberger Kuchen" Blokke af Beyrichs Stettiner Bergart, 

 for hvilke det opriudelige Findested er at søge i Tyskland, og som ikke har 

 nogen almindelig Udbredelse; af de tertiære Forsteninger er det Rav og 



