368 Amund Helland. 



pelheden af de Midler, som Naturen benytter i alle sine Ope- 

 rationer.» Jeg ved intetsteds at have seet den Sandhed, at 

 Naturens Midler er simple, saa konsekvent gjennemført og 

 saa smukt udviklet som i det Afsnit af Playfairs Værk, der 

 meddeles i det fiølgende. Naar vi saa husker paa, at de 

 Skoler, der nu benævnes Huttons og Playfairs Efterfølgere, 

 har glemt s a meget af sine Mesteres Ord, saa turde det ikke 

 være overflødigt at minde om noget af, hvad de har sagt, 

 og at gjøre dette paa en noget fyldigere Maade, end det kan 

 ske ved et Citat eller en Henvisning. At meget af det, som 

 staar i Playfairs Illustrationer, ikke er Nutidens Visdom, lig- 

 ger i Sagens Natur; men hint Arbeides grundlæggende Ideer 

 vil staa ved Magt til evige Tider. 



«Den Række af Forandringer, som de fossile Legemer er 

 bestemt til at undergaa, ophører ikke derved, at de hæves op 

 over Havets Overflade ; men den slaar her ind paa en ny Vei, 

 og fra det Øieblik af, at de er hævet op til Overfladen, ar- 

 beides der stadigen paa at bringe dem ind igjen under Havets 

 Domæne. Den Fasthed, som de erholdt i Jordens Indvolde, 

 er nu ødelagt, og ligesom Havets Bund er det store Labora- 

 torium, hvor løse Masser mineraliseres og dannes til Stene, 

 saaledes er Atmosfæren den Region, hvor Stenene dekompone- 

 res og igjen opløses til Jord. 



Denne Dekomposition af alle mineralske Substanser, 

 der udsættes for Luften, er kontinuerlig og bringes istand ved 

 en Riekke Agenser baade kemiske og mekaniske, af hvilke 

 nogle er os bekjendt, og mange utvivlsomt endnu staar til- 

 bage at opdage. Iblandt de forskjellige luftformede Bestandele, 

 som sammensætter vor Atmosfære, er en strax udmærket som det 

 store Princip for mineralsk Dekomposition; de øvrige er ikke 

 uvirksomme, og til dem maa vi føie Fugtighed, Varme og 



