Playfairs Illustrationer til Huttons Tlieori om Jorden. 381 



nærmeste Overslag, vi kan gjøre, er, hvor en Kjæde eller en 

 Gruppe af Fjelde, som den i Mont Rosa i Alperne, er hori- 

 zontalt lagdelt, og hvor følgelig den uforstyrrede Stilling 

 af de mineralske Lag sætter os istand til at henføre alle de 

 nuværende Ujævnheder paa Overfladen til et ødelæggende el- 

 ler denuderende Arbeide. Disse Bjerge, som de nu staar, kan 

 paa en vis Maade sammenlignes med de Pilarer af Jord, som 

 Arbeidere lader staa igjen efter sig, foråt give et Begreb om 

 den hele Jordmængde, de har ført bort. Da Pilarerne (vi 

 betragte Fjeldene som saadanne) i dette Tilfælde er af min- 

 dre Høide, end de oprindelig var, saa er det Maal, man faår 

 ved dem, kun en Grændse, hvilken den søgte Mængde nød- 

 vendigvis maa overskride. 



Saaledes er efter Dr. Huttons Theori de Forandringer, 

 som det daglige Ødelæggelsesarbeide har frembragt paa Jor- 

 dens Overflade. Disse Arbeider, ubetydelige, naar de tåges 

 særskilt, bliver store, da de alle samvirke til det samme 

 Maal, og aldrig arbeider mod hinanden, men fortsætter gjennem 

 en Periode af endeløs Udstrækning, stadigt i samme Retning. 

 Saaledes føres alt nedad, og intet vender tilbage opad; de 

 haarde og solide Legemer falder overalt fra hverandre, og 

 de løse og vege bliver intetsteds faste. De Kræfter, som sø- 

 ger at vedligeholde, og de som søger at forandre Tilstanden 

 paa Jordens Overflade, er aldrig i Ligevægt; de sidste er i 

 alle Tilfælde de mægtigste, og sammenlignet med de første 

 er de lig levende Kræfter sammenlignet med døde. Saaledes 

 er Ødelæggelsens Lov en, som ingen Undtagelse taaler: 

 Alle Legemers Bestanddele var engang løse og usammenhæn- 

 gende, og til den samme Tilstand har Naturen bestemt, at 

 de skal vende tilbage. 



Det er ingen Indvending mod Realiteten af denne For- 

 anderlighed, at den, med Hensyn til Mennesket, er for lang- 

 som til umiddalbart at iagttages: den yderste Del af samme, 



