382 Amund Helland. 



til hvilken vor Erfaring kan naa frem, er forsvindende i 

 Sammenligning- med det Hele, og maa befragtes som en øie- 

 blikkelig Tilvæxt til en uhyre Række, der ingen andre Grænd- 

 ser kjender end Varigheden af Verden. Tiden har det Hverv 

 at integrere de infinitesimale Dele, hvoraf denne Række be- 

 staar; den samler dem til en Sum og frembringer ved dem 

 et Beløb, større end noget andet, der kan henvises til. 



Fordi der overalt paa Jordens Overflåde ødelægges saa 

 meget, saa finder der ingen ny Produktion af Mineralsub- 

 stans Sted i nogen Egn, der er tilgjængelig for Mennesket. 

 Éxemplerne paa det, man kalder Forsteninger, eller Dannel- 

 sen af Stensubstans ved Hjælp af Vand, hvilket vi underti- 

 den iagttage, hvad enten det nu er jernholdige Konkretioner 

 eller kalkholdige, eller som det ogsaa hænder i enkelte 

 sjeldne Tilfælde, kiselholdige Stalaktiter, er for faa i Antal 

 og har for ubetydelig Udbredelse til at ansees for væsentlige 

 Undtagelser fra den almindelige Regel. De Legemer, der 

 saaledes dannes, er heller ikke fremkomne, førend de bliver 

 udsatte for Ødelæggelse og Opløsniug, lig alle andre haarde 

 Substanser i Naturen, saa at de kun for en Stund udhale den 

 Progrès, ved hvilken de alle opløses til Støv og tidligere el- 

 ler senere overgives i Dybets Skjød. 



' Men vi maa ikke tænke os, at der intetsteds er Midler 

 til at bøde paa denne Ødelæggelse; thi ved at sammenligne 

 den Slutning, til hvilken vi nu er komne, nemjig at de nu- 

 værende Kontinenter alle holde paa at ødelægges, og at deres 

 Bestanddele føres til Havet, med den Paastand, der først 

 blev fremsat, at disse samme Kontinenter er sammensat af 

 Materialier, som maa være bragt sammen ved Ødelæggelsen 

 af tidligere Fjelde, saa er det umuligt ikke at erkjende to 

 tilsvarende Trin i den samme Progrès, en Progrès, ved hvil- 

 ken mineralske Substanser underkastes den samme Række af 

 Forandringer og vexelvis ødelægges og fornyes. Paa samme 



