Playfairs Illustrationer til Huttons Theori om Jorden. 383 



Maade, som de nuværende Mineralsubstanser er dannede af 

 Substanser af samme Beskaffenhed, som de selv, saaledes kan 

 vi heller ikke, naar vi tager i Betragtning det Land, som nu 

 ødelægges, den Sand og Rullesten, som dannes ved Havbred- 

 den eller i Flodernes Leie, naar vi videre erindre de Skjæl 

 og Koraller, som i saa enorme Kvantiteter hver Dag opho 

 bes paa Havets Bund, naar vi videre husker paa alt det 

 Drivtømmer og den Masse af vegetabilske og animalske Lev- 

 ninger, der stadig deponeres i Oceanet — naar vi tager alt 

 dette i Betragtning, saa kan vi ikke betvivle, at Lag nu dan- 

 nes i hine Regioner, til hvilke Naturen synes at have ind- 

 skrænket Kræfterne for mineralsk Reproduktion, og fra hvilke 

 de, efterat være konsolideret, igjen er bestemte til at stige 

 frem og undergaa en Række af Forandringer lig de fore- 

 gaaende. 



Hvor ofte disse Omvexlinger af Ødelæggelse og Forny- 

 else er blevtte gjentagne, ligger det ikke for os at bestemme: 

 de danner en Række, paa hvilken vi, som denne Theoris 

 Grundlægger, har bemærket, hverken ser Begyndelse eller 

 Ende, et Forhold, som stemmer vel overens med, hvad der 

 vides om andre Dele af Verdenshusholdningen. I Fortsættel- 

 sen af de forskjellige Arter af Dyr og Planter, som bebor 

 Jorden, ser vi hverken Begyndelse eller Ende, og i Planeter- 

 nes Bevægelse, hvor Geometrien har kastet Blikket saa 

 langt baade ind i Fortiden og i Fremtiden, opdager vi 

 intet Tegn, hverken paa Begyndelsen eller Enden af den nu- 

 nærende Ordning. Og det er i Virkeligheden ufornuftigt at 

 formode, at saadanne Tegn nogetsteds skulde tindes. Na- 

 turens Herre har ikke givet Love for Universet, hvilke lig 

 de menneskelige Institutiouer bærer i sig selv Spiren til sin 

 egen Ødelæggelse. Han har ikke tilladt i sine Værker noget 

 Symptom paa Barndom eller paa Alderdom eller noget 

 Mærke, ved hvilket vi kan beregne enten deres fremtidige 



