390 Amund Helland. 



Næst efter Hovedøen kommer i Størrelse Yell, Unst, Fetlar, 

 Bressay, Whalsay o. s. v. Isoleret i Havet, 25 Kilometer fra 

 Land, ligger Øen Foula, der hæver sig op til 418 Meter (1372 

 eng. Fod); fremdeles isoleret ligger omtr. 50 Kilometer fra 

 Sydspidse-n af Mainland Fair Island] mod Øst i en Afstand 

 af omtrent 12 Kilometer fra Mainland tindes en liden 

 Øgruppe, der benævnes Outskerries. Shetland er et Fjeld- 

 land, bestaaende af nøgne Høie, Rygge og Fjelde, gjennem- 

 skaarne af Dale, der udmunder i korte og ikke synderlig 

 dybe Fjorde eller Vaage, der paa Shetland benævnes Voes. 

 Landet naar sin høieste Elevation i JRøness Hill paa den 

 nordlige Del af Mainland; dette Fjeld har en Høide af 450 

 Meter (1476 eng. Fod); af Høider paa 2 til 300 Meter gives 

 der adskillige, og Øgruppen maa utvivlsomt karakterises som 

 et Bjergland. Ud imod Havet styrter Øerne ofte brat af med 

 steile Kliffer, om end ikke saa høie som de færøiske Styrt- 

 ninger. Ligesom paa Færøsrne sees ofte Huler i Havets Ni- 

 veau, om de end ikke gaar op i et saa overordentlig stort 

 Antal, som paa hine af løsere vulkanske Bænke byggede 

 Øer. Ligesaa torekommer som Levninger af det af Havet 

 ødelagte Land isoleret liggende Klipper, der svarer til de 

 færøiske »Drangar« og paa Shetland undertiden benævnes 

 med det tilsvarende Navn »Drongs«; de kaldes ogsaa )^Staeks.« 

 Det ældste Arbeide over Shetlands Geologi er Hibbertf^ 

 udmærkede Værk: A Description of the Shetland Islands 

 publiceret i Edinburgh i 1822. I dette Arbeide omtales ikke 

 de glaciale Dannelser, med hvilke vi her specielt beskjæftiger 

 os, men senere i 183 , da Opmærksomheden var blevet hen- 

 ledet paa de glaciale eller diluviale Fænomener offentlig- 

 gjorde Hibbert en Afhandling nOn the Direction of the Dilu- 

 vial Wave in the Shetland Island'^), i hvilken han paaviser, 

 at »den diluviale Bølge« som strøg over de lavere Høider af 



') Edin Jouro. af Science Vol. IV p. 85. 



