Om Glaciationen af Shetland og Orkney. 391 



hele Skotland og England, havde paa Shetlands Bredde et 

 nordostligt Udgangspunkt, eller at den med andre Ord havde 

 en sydvestlig Retning.« 



I 1864 giver C. W. Peach en Beretning om Mærker ef- 

 ter Is paa Shetlandsøerne: Traces of Glacial Drift in the 

 Shetland Islands^). Han omtaler først Skuringsmærker nær 

 Lerwick, derefter beretter han, hvorledes de i Øst for Øgrup- 

 pen liggende Udøer Outskerries har været udsatte for stærk 

 Skuring, idet de tre Øer, der danner den Gruppe, Gruna, 

 Bruray og Housay, alle er mer eller mindre tilrundede, hvad 

 enten de bestaar af Granit, Gneis, Kvarts eller Kalksten. 

 Retningen af Skuringsmærker angives at være fra Øst til 

 Vest misvisende, hvilket retvisende giver Retning omtrent 

 mod VSV. Ligeledes paaviste han, at paa den nordligste 

 Unst bærer Klipperne overalt Spor af Afslidning og paa 

 mange Steder Afleininger af »Drift«, der indeholder Stene af 

 allé Dimensioner, af hvilke nogle er tilrundede og skurede. ' 



I Nature Vol. XV meddeler J. Horne i et kort Resume, 

 The Glaciation of the Shetland Isles, Resultaterne af sine lagt- 

 tagelser. Det omtales, at paa Øen Unst viser Skuringsmær- 

 kernes Retning, Vandreblokkene paa Overfladen saavel som 

 Stene i Skurstensleret, at denne har været dækket af en 

 Ismasse, der bevægede sig fra Øst til Vest. Videre var en 

 lokal Glaciation paavist paa Hovedøen Mainland. 



Forklaringen af dette besynderlige Fænomen, at en midt 

 i Havet liggende Øgruppe viser Skuringsmærker, der kom- 

 mer op af Havet i Øst og gaar over Øerne, er givet af Dr. 

 Croll i Af handlingen nOn the Origin of the Caithness Boulder- 

 clay^'.^) og senere i hans Værk Climate and Time. Til denne 

 Grolls Betragtningsmaade, efter hvilken den norske og den 

 skotske Is har udfyldt Nordsøen og har oversvømmet Shet- 

 landsøerne, skal vi senere komme tilbage. 



>) Report of Britt. Assoc. 1864 p. 59. 

 2) Geol. Mag Vol. XVII. 



