422 Amund Helland. 



gaaske have gaaet hen over det. Men dets bjergfulde Ka- 

 rakter og de uhyre Ismasser, der paa samme Tid udgik fra 

 dets indre, vilde hindre dette, saa at Isen fra Skandinavien 

 vil de blive nødt til at forandre sit Løb ud over Orkney. 

 Følgelig vilde de to store, i Bevægelse værende Ismasser — 

 den ene fra Skotland og den anden endnu meget større fra 

 Skandinavien — mødes i Nordsøen, sandsynligvis ikke langt 

 fra de skotske Kyster, og de vilde bevæge sig ved Siden af 

 hverandre mod Nord ud i Atlanterhavet som en gigantisk 

 Bræ. Den skandinaviske Is vilde presse sig saa nær op imod 

 den skotske Kyst, som Modstanden fra den skotske Is tillod. 

 Den uhyre Ismasse fra Skotland, hvilken gik ud i Nordsøen, 

 vilde nøde den skandinaviske Is til at tage Veien over Ork- 

 ney og vilde ogsaa holde den i nogen Afstand fra Skotland. 

 Hvor derimod Isen fra det indre kun gjorde liden Modstand, 

 (og dette har maaske været Tilfælde paa mange Strækninger 

 af den engelske Kyst), der kunde den skandinaviske Is naa 

 frem til de engelske Kyster og endog gaa over Landet i no- 

 gen Afstand indad. 



Hvis man antager, at Isen har fulgt de ovenfor angivne 

 Veie, saa er det fysisk umuligt, at Caithness kunde undgaa 

 at blive oversvømmet af Is fra Nordsøen. Caithness er et 

 fladt Land, der kun ligger lidet over Havets Niveau, og som 

 følgelig selv ikke kan nære mægtige Bræer, men til Gjen- 

 gjæld stikker det ud som et Næs tvers over selve Veien for 

 Isen. Medmindre Caithness kunde have beskyttet sig selv, 

 ved at sende ud i Havet Bræer af en eller to tusen Fods 

 Mægtighed, kunde det umuligt undgaa Oversvømmelse af Is 

 fra Nordsøen. Skjællene i Caithness Skurstensler er saaledes 

 øiensynlig førte ud af Nordsøen ved den Landis, som dan- 

 nede selve Skurstensleret. 



Dette er i Korthed Dr. Grolls Theori for Skurstensleret 

 og Skuringsstriberne paa Caithness, hvilken staar i Harmoni 

 med alle lagttagelser fra Englands Kyst saavel som fra Ork- 



